Справа № 200/4790/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року Справа№200/4790/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом (в редакції позовної заяви, яка була додана до заяви про усунення недоліків) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - 1-й відповідач) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - 2-й відповідач), відповідно до якого просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.08.2022 року № 35 про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року на посаді "машиніст підіймальної машини поверхні" у відокремленому підрозділі "Шахта Південна" Державного підприємства "Торецьквугілля" та призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року по справі 1-5/2018(746/15), з 17.08.2022 року.

В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що за результатами розгляду поданої нею заяви від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018(746/15) 2-м відповідачем було прийнято рішення від 26.08.2022 року № 35, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що на момент її звернення вона не досягла необхідного пенсійного віку, який передбачено п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначається у позовній заяві, при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийнятті рішення за результатами її розгляду до пільгового стажу не було зараховано період її роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року у зв`язку з тим, що надана нею уточнююча довідка не відповідає формі, встановленій у додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

При цьому, як вказує позивачка, на момент звернення вона мала право на призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ), оскільки на той момент вона досягла віку 50 років і мала більш ніж 25 років загального стажу та 10 років пільгового стажу, а застосування до неї в оскаржуваному рішенні п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є безпідставним.

Із зазначеним вище рішенням позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із зарахуванням до її пільгового стажу роботи вказаного періоду.

1-й відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Серед іншого, 1-й відповідач у відзиві на позов зазначає, що оскаржуване рішення від 26.08.2022 року № 35 є повністю законним та обґрунтованим, оскільки позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність на дату звернення необхідного пенсійного віку - 55 років.

При цьому 1-й відповідач зауважує на тому, що на дату звернення позивачки із заявою від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах її страховий стаж становив 34 роки 1 місяць 28 днів, пільговий стаж - 22 роки 4 місяці 2 дні, але вік позивачки на момент звернення становив 51 рік, що є недостатнім відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, 1-й відповідач у відзиві вказує на те, що під час розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття рішення за результатами її розгляду до пільгового стажу позивачки не зараховано період її роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року у зв`язку з тим, що надана уточнююча довідка не відповідає додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (одночасно зазначаючи про те, що позивачкою не були надані довідки, які підтверджують пільговий характер роботи).

Також 1-й відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність відомостей щодо результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Крім того, 1-й відповідач ставить під сумнів посилання позивачки на приписи Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки ст. 13, ч. 2 ст. 14 та п. п. "б"-"г" ст. 54 даного Закону були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) за рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.

Додатково 1-й відповідач у відзиві на позов зазначає, що розгляд заяви позивачки від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття рішення від 26.08.2022 року № 35 за наслідками розгляду заяви здійснювалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

2-й відповідач відзив на адміністративний позов до суду не надав, причин неподання відзиву на позов суду не повідомив.

Положеннями ч. 2 ст. 175 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням заяви про усунення недоліків) було залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням заяви про усунення недоліків) прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4790/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , місцезнаходження: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, буд. 15, є органами державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

17.08.2022 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На підставі положень абз. 13 п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), розгляд поданої позивачкою заяви від 17.08.2022 року після проведення автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

26.08.2022 року за результатами розгляду поданої позивачкою заяви 2-м відповідачем було прийнято рішення № 35, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Як видно з даного рішення, позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із посиланням на п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до вищевказаного рішення до страхового стажу позивачки було зараховано усі періоди згідно з представленими документами.

У той же час, за оскаржуваним рішенням, до пільгового стажу позивачки не зараховано період з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року, оскільки форма наданої уточнюючої довідки від 01.04.2021 року № 5-71/648 не відповідає вимогам, установленим у додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, страховий стаж позивачки на дату подання нею заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах становив 34 роки 1 місяць 28 днів, пільговий стаж - 22 роки 4 місяці 2 дні (що є достатнім за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), проте, вік позивачки на момент її звернення становив 51 рік 6 місяців.

За викладених обставин 2-м відповідачем було прийнято рішення № 35 від 26.08.2022 року про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачкою не досягнуто необхідного пенсійного віку - 55 років.

Про вказані обставини позивачку було повідомлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області листом від 01.09.2022 року № 1100-0304-8/30143 із додаванням до нього оскаржуваного рішення та відповідного протоколу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та дійшов наступних висновків.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом приписів ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначається ст. 114 Закону № 1058-IV, згідно з ч. 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 19 років у жінок.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 24 років у жінок.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), але з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на вказаних роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи - жінкам.

Положеннями п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) ст. 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною щодо осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування ст. 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи особи на відповідних посадах або від періодів її роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування ст. 13 Закону № 1788-ХІІ за цим рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, до осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, і, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 року (тобто після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та досягли віку, визначеного цією нормою Закону, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 17.05.1995 року щодо періоду її роботи безпосередньо до 01.04.2015 року наявний такий запис:

- запис № 4: 07.12.1994 року - переведена машиністом підйому.

На даній посаді позивачка працювала по 09.07.2018 року, після чого її було звільнено з шахти "Південна" згідно зі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (запис № 5).

В уточнюючій довідці ДП "Торецьквугілля" від 09.03.2021 року № 16/260 зазначено про те, що з 07.12.1994 року по 09.07.2018 року позивачка працювала повний робочий день у ВП "Шахта "Південна" ДП "Торецьквугілля" та виконувала роботи на поверхні шахти за професією, посадою "машиніст підіймальних машин" (Список 2 розділ 1 підрозділ 1).

Отже, до 01.04.2015 року позивачка працювала на посаді, віднесеній до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року та № 36 від 16.01.2003 року (як і постанови № 461 від 24.06.2016 року).

Судом установлено, що на момент звернення за призначенням пенсії позивачка мала стаж роботи, який передбачено п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та досягла віку, встановленого п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року).

Відтак, на позивачку при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, приймаючи до уваги обставини справи, суд в даному випадку застосовує норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки, зокрема, положення п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Таким чином, враховуючи, що позивачка працювала до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), що не заперечується 1-м відповідачем, і на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку, встановленого п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, оскаржуване рішення від 26.08.2022 року № 35, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно інших, заявлених позивачкою, вимог і обраного позивачкою способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У позовній заяві позивачка просить суд, серед іншого, зобов`язати під час призначення пенсії зарахувати до її пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року на посаді "машиніст підіймальної машини поверхні".

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється ст. 62 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як видно із запису № 6 трудової книжки позивачки, з 17.07.2018 року позивачку було прийнято на роботу машиністом підіймальної машини поверхні.

Із зазначеної посади позивачку звільнено з 07.04.2022 року відповідно до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (запис № 7).

Позивачкою було надано уточнюючу довідку ДП "Торецьквугілля" від 01.04.2021 року № 5-71/648, з якої видно, що у період з 19.07.2018 року і по дату видачі довідки позивачка працювала машиністом підіймальної машини у ВП "Шахта "Південна" ДП "Торецьквугілля" і виконувала роботи в гірничому виробництві на поверхні за вказаною професією (посадою), що передбачено Списком 2 розділом 1 підрозділом 1.

Суд зазначає, що ані в оскаржуваному рішенні, ані у наданому до суду 1-м відповідачем відзиві на позовну заяву не зазначається, у чому саме форма наданої позивачкою уточнюючої довідки від 01.04.2021 року № 5-71/648 не відповідає додатку 5 до Порядку № 637.

Натомість, вказана довідка містить усі відомості, які вимагаються згідно з абз. 2 п. 20 Порядку № 637, та усі необхідні реквізити, підписана уповноваженими посадовими особами підприємства та скріплена печаткою підприємства.

Отже, наявні у трудовій книжці позивачки та у довідці від 01.04.2021 року № 5-71/648 відомості свідчать, що позивачка у період з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року працювала на посаді, віднесеній до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, позивачка, як громадянка України, у розрізі цієї справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що при розгляді заяви від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийнятті рішення від 26.08.2022 року № 35 до пільгового стажу за Списком № 2 безпідставно не було зараховано період роботи позивачки з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року.

Доводи 1-го відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивачки періоду її роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року через відсутність відомостей щодо результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці судом до уваги не беруться, оскільки в оскаржуваному рішенні подібна підстава для незарахування до пільгового стажу позивачки даного періоду роботи відсутня.

Крім цього, відповідно до п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. При цьому відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, а також на пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення, тощо.

Водночас, атестація має проводитися у строки, що передбачені п. 4 Порядку № 442, проте відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається виключно на керівників підприємств, установи, організації.

Отже, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не може бути покладати відповідальність за непроведення чи несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може бути підставою для позбавлення громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо пенсійного забезпечення на пільгових умовах.

Контроль за додержанням правил проведення атестації робочих місць за умовами праці з боку підприємств, установ та організацій покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема, на органи Державної служби України з питань праці.

Правовий висновок аналогічного змісту наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а відносно осіб, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення від 26.08.2022 року № 35 про відмову у призначенні пенсії, а також в частині зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоду її роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року - правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Як установлено судом з матеріалів позовної заяви і відзивів на позовну заяву, із заявою від 17.08.2022 року (з доданими документами) про призначення пенсії позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України.

Згідно з приписами абз. 13 п. 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивачки від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Тобто, розгляд заяви позивачки від 17.08.2022 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Судом установлено, що оскаржуване рішення від 26.08.2022 року № 35 було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Отже, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

За даних обставин пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено фактичних та юридичних підстав, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначав Верховних Суд у постановах від 26.07.2019 року у справі № 815/5485/14, від 10.09.2019 року у справі № 818/985/18, від 26.12.2019 року у справі № 810/637/18 та у інших постановах завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль легальності (тобто контроль за легітимністю прийняття рішень, вчинення дії або допущення бездіяльності).

Згідно ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17 зазначено, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання про зарахування стажу.

Відтак, зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію із зарахуванням певних періодів до її страхового чи пільгового стажу не є належним способом захисту прав позивачки, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, приймаючи до уваги підстави прийняття спірного рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.08.2022 року № 35 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоду її роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року у відокремленому підрозділі "Шахта Південна" Державного підприємства "Торецьквугілля" та з урахуванням висновків суду про те, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.

У задоволенні решти позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (квитанція № 4299-4912-9823-7558 від 01.11.2022 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд задовольнив пов`язані між собою позовні вимоги немайнового характеру, що були первісно заявлені позивачкою, до 2-го відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, через що на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань 2-го відповідача підлягають присудженню понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.

Керуючись приписами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.08.2022 року № 35 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, буд. 15) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 17.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоду її роботи з 19.07.2018 року по 31.03.2021 року у відокремленому підрозділі "Шахта Південна" Державного підприємства "Торецьквугілля" та з урахуванням висновків суду про те, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, буд. 15) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повне судове рішення складене 10 січня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч