Справа № 554/4615/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 р.Справа № 554/4615/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 09.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Поліщук Т.В., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 09.09.22 року по справі №554/4615/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про скасування рішення Управляння Державної міграційної Служби України в Полтавській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Октябрський районний суд м. Полтави із адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі УДМСУ в Полтавській обл., відповідач) в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення №12 від 31.05.2022 УДМСУ в Полтавській обл. про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.09.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Октябрського райсуду м. Полтави та задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказу що він добровільно пішов на захист України, в ряди територіальної оборони. Крім цього зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, а саме заявам його співмешканки ОСОБА_2 та заяві її батька про правомірність його проживання в Україні.

07.12.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`вилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені відповідно до положень стю 268 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Громадянин Грузії ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта позивача, терміном дії з 15.12.2017 строком дії до 15.12.2027 (а.с.7).

З протоколу про адміністративне правопорушення ПР МПТ 001734 від 23.05.2022 вбачається, що 23.05.2022 о 15.50 год. за адресою АДРЕСА_1 було виявлено факт порушення правил перебування в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1 , який в`їхавши на територію України 29.07.2021, проживає без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: с. Стасі (а.с.39).

Постановою заступника начальника УДМС України в Полтавській області серії ПР МПТ 001734 від 23.05.2022 на громадянина Грузії ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040 грн в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 203 КУпАП(а.с. 40).

Штраф позивачем сплачено 30.05.2022 у розмірі 2040 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203КУпАП (а.с. 11).

За змістом складеної відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, полягає у проживанні без документів на право проживання в Україні.

Постанова була винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, копії паспорту ОСОБА_3 , витягу ЦП «Аркан», його особистих пояснень та довідки з військової частини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач, прибув в Україну 29.07.2021, термін його перебування закінчився 26.10.2021.

На час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, документів на право проживання в Україні позивач не мав, жодних належних та достовірних доказів того, що йому було надано відповідний статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що 31.05.2022 головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Полтавській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 30.06.2022. (а.с. 37).

Вказане рішення вручено громадянину Грузії ОСОБА_3 в день його винесення, що підтверджено відповідним особистим підписом останнього. Позивачу було роз`яснено право скористатися допомогою перекладача, але останній зазначив, що таких послуг не потребує, про що свідчить його підпис в оскаржуваних рішеннях (а.с. 38).

У ході опитування ОСОБА_3 , надав пояснення, що прибув в Україну 29.07.2021 у приватних справах з метою створення сім`ї. Надалі вступив в територіальну оборону та в подалі підписав контракт добровольця Стасівського старостату. Потім отримав довідку, що зарахований до військової частини НОМЕР_1 . Свої дії пояснив, що має бажання захищати Україну та отримати документи на постійне місце проживання. (а.с.41).

Начальником УДМС України у Полтавській області, був надісланий лист з наданням інформації відносно ОСОБА_3 до начальника Управління СБУ в Полтавській області. Згідно відповіді від 26.05.2022 заступника начальника управління СБУ в Полтавській області, повідомлено, що громадянин Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває в списках Добровільного формування Стасівського старостату Диканської ОТГ№1 на даний час. Але зазначив, що позивач перебував на обліку Добровільному формуванні Стасівського старостату Диканської ОТГ№1 з 28.04.2022 по 25.05.2022.

Судом встановлено, що після закінчення терміну перебування ОСОБА_3 з країни не виїхав. По питанню продовження строку перебування в Україні до компетентних органів не звертався. Зобов`язався виїхати за межі країни у встановлений строк згідно розписки. По питанню набуття статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів законного перебування на території України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-УІ (далі - Закон №3773-VI).

Частиною 16 статті 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до п.п.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012р. №150 (далі Порядок №150) , іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Пунктами 3, 5 Порядку №150 передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, крім осіб, які відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» звільняються від реєстрації або паспортні документи яких реєструються у МЗС та його представництвах, здійснюється в пункті пропуску через державний кордон посадовою особою Держприкордонслужби. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС. (п.8 Порядку №150)

Аналогічні положення передбачено і статтею 17 Закону №3773-VI.

Відповідно до ст.23 Закону №3773-VI нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

При цьому, нелегальним мігрантом, в розумінні п.14 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI, є в тому числі іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ч.2 ст.25 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у його діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Обставини за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн визначені ч.1 ст.31 Закону №3773-VI, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Враховуючи, що позивач знаходився на території України нелегально, що є грубим порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, колегія суддів вважає, що УДМСУ в Полтавській обл. правомірно прийняло рішення про примусове повернення громадянин Грузії ОСОБА_4 , до країни походження або третьої країни №12 від 31.05.2022.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, настання яких передбачає застосування положень ч.1 ст.31 Закону №3773-VI, позивачем до суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Так само, відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Так, відповідно ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції №353/271/150, іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Згідно з п. 5 Розділу І Інструкції №353/271/150, Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:

дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Враховуючи те, що на момент винесення відповідачем оскаржуваного рішення позивач не мав законних підстав для проживання на території України, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення. Відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України, в тому числі й положеннями Закону №3773-VI, а тому правові підстави щодо скасування рішення про примусове повернення відсутні.

Посилання апелянта на те, що його перебування в Україні було законним, з урахуванням заяв співмешканки та її батька, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки чинним законодавством такої підстави законного перебування в країні не передбачено.

Знаходження апелянта в лавах Добровільного формування Стасівського старостату Диканської ОТГ№1 не позбавляє особу обов`язку щодо дотримання порядку легалізації свого перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 09.09.2022 колегія суддів не вбачає.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 09 вересня 2022 по справі №554/4615/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 09.01.2023