Справа № 280/4050/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
06 січня 2023 року Справа № 280/4050/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними рішення про відмову в призначення пенсії позивачу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №63 від 28.09.2021, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №63 від 05.01.2022, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №63 від 04.04.2022 та скасувати їх;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку на три роки згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з моменту виникнення у позивача такого права, а саме з 15.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що досягнувши 57-річного віку, 20.09.2021 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою встановленого зразка для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28.09.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на 01.01.1993 не менше 3 років необхідного періоду роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення. В подальшому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 05.01.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з не зарахуванням періоду з 26.04.1986 по 28.02.1987 до періоду роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення. В подальшому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.04.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки документально підтверджено період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяців 01 день. Позивач вважає відмови протиправними та такими, що порушують її гарантоване Конституцією та Законами України право на отримання пенсії. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 03.08.2022 у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зупинення провадження по адміністративній справі відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (відповідач 2) проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що початкова величина 3 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 04.01.2022 позивач звернулася із відповідною заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, страховий стаж заявниці становить 22 роки 6 днів. Документально підтверджено період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяців 01 день (період з 01.03.1987 по 12.08.1988, з 10.03.1989 по 28.08.1990). Період з 26.04.1986 по 28.02.1987 не зараховано до періоду роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки довідка №319 від 08.12.2021 Лугинської селищної ради видана безпідставно. Таким чином, у позивача відсутнє право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, передбачене ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначено, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач 3) проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач звернулася з заявою від 22.03.2022 за призначенням пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За результатами розгляду документів, доданих до заяви, прийнято рішення від 04.04.2022 про відмову у призначення пенсії. Зазначено, що наявність у позивача посвідчення «Потерпілого від Чорнобильської АЕС» серії НОМЕР_1 не є достатньою підставою для призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796, оскільки Порядком №22-1 визначено вичерпний перелік документів, що посвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Документами підтверджено відповідно до ч.2 ст.55 Закону №796 період роботи на території зони гарантованого добровільного відселення особи станом на 01.01.1993- 2 роки 11 місяців 01 день. Згідно довідки №ВГ-657 від 20.01.1993, виданої Житомирською обласною державною адміністрацією позивач проживала в смт. Лугини Лугинського район Житомирської області на території зони гарантованого добровільного відселення, при цьому період проживання в довідці не зазначений. Не зараховано до страхового стажу період з 26.04.1986 по 28.02.1987 роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки довідка №319 від 08.12.2021 Лугинської селищної ради видана без підставних. Для зарахування цього періоду необхідно подати з Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України, оскільки саме вона підтверджує факт проживання, перебування на роботі або виконання службових обов`язків до 01.07.1986 в населених пунктах, які віднесено до населених пунктів зони відчуження. Надана довідка №ВГ-657 від 20.01.1993 не підтверджує права позивача на призначення пенсії відповідно до Закону №796, оскільки вона видана не в період проведення робіт по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Вважає, що відповідач 3 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду надійшли пояснення по суті позовної заяви, в яких зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали в зазначених зонах з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Зазначає, що рішення про відмову в призначенні пенсії від 28.09.2021, від 05.01.2022, від 04.04.2022 є цілком законними, а відповідачі діяли у відповідності до чинного законодавства.

У відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів, викладених відповідачами у відзивах, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального права. Зазначає, що 02.04.1993 позивачу було видане посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серії НОМЕР_2 . Вказане посвідчення відповідало вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У 2021 році Запорізькою обласною державною адміністрацією позивачу було видане посвідчення нового зразка. Належність позивача до особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення позивача недійсним у встановленому законодавством порядку не визнавалось, а тому є чинним і вказує на те, що, згідно абз. 3 п.3 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51, позивач станом на 01.01.1993, прожила у зоні гарантованого добровільного відселення, тобто, не менше трьох років, а саме з 26.04.1986 по 25.08.1990. Таким чином, наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи категорії 3, зеленого кольору, серія Б надає їй право користуватися пільгами, визначеними Законом № 796-XII, у тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком. Факт постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується також довідкою Житомирської обласної державної адміністрації №ВГ-657 від 20.01.1993. Крім того, факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою Виконавчого комітету Лугинської селищної ради Лугинського району Житомирської області №319 від 08.12.2021. Позивач вважає, що вищезазначені обставини та надані документи у своїй сукупності доводять факт, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 3 роки, як особа, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. Також вважає, що у відповідача в даному випадку відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень. Позивач підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 вересня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з метою реалізації свого права на отримання пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву від 20.09.2021, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ в Херсонській області.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28.09.2021 №63 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю на 01.01.1993 не менше 3 років необхідного періоду роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до рішення від 28.09.2021 №63 вік заявника 57 років 06 днів, необхідний страховий стаж становить 22 роки, страховий стаж особи 22 роки 06 днів. Періоди роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 15 жовтня 1984 року: з 01.03.1987 по 12.08.1988 - 01 рік 05 місяців 12 днів, з 10.03.1989 по 28.08.1990 - 01 рік 05 місяців 19 днів.

Документами підтверджено відповідно до частини 2 статті 55 Закону періоди роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселения, особи станом на 01.01.1993 - 02 роки 11 місяців 01 день.

Згідно довідки № ВГ-657 від 20.01.1993 виданої Житомирською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 проживала в смт. Лугини, Лугинського району Житомирської області на території зони гарантованого добровільного відселення, при цьому період проживання в довідці не зазначений. За даними паспорта НОМЕР_4 від 05.06.2001 виданого Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області місце реєстрації заявниці з 18 серпня 1992 Хортицький район Запорізької області.

Результати розгляду документів, доданих заяви: за доданими до документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

В подальшому, рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 05.01.2022 №63 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до рішення від 05.01.2022 №63 дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 04.01.2022. Страховий стаж заявниці становить 22 роки 6 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Документально підтверджено період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяців 01 день (період з 01.03.1987 12.08.1988, з 10.03.1989 по 28.08.1990). Період з 26.04.1986 по 28.02.1987 не зараховано до періоду роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки довідка №319 від 08.12.2021 Лугинської селищної ради видана безпідставно. Дата з якої матиме право на пенсійну виплату 15.09.2029.

22.03.2022 позивач звернулася із заявою для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до розписки-повідомлення перелік документів, доданих до заяви: заява від 22.03.2022; паспорт НОМЕР_4 ; трудова книжка НОМЕР_5 ; свідоцтво про народження НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; РНОКПП; заява про виплату пенсії або грошової допомоги від 11.10.2021; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_9 ; довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 07.02.2022; довідка про стаж від 04.02.2022, від 28.02.1990; довідка-підстава для видачі посвідчення № НОМЕР_10 ; запис акта про укладання шлюбу №2 від 23.01.1982; свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ; витяг з державного реєстру №9.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.04.2022 №63 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії.

Відповідно до рішення від 04.04.2022 №63 дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 22.03.2022. Страховий стаж становить 22 роки 6 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Документально підтверджено період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяців 01 день. Дата з якої матиме право на пенсійну виплату 15.09.2029.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача НОМЕР_13 від 15.10.1984.

В матеріалах справи наявна копія посвідчення ОСОБА_1 , громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3) серії НОМЕР_2 , виданого 02.04.1993 Запорізькою обласною державною адміністрацією.

В матеріалах справи наявна копія посвідчення ОСОБА_1 , потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_9 , виданого 11.10.2021 Запорізькою обласною державною адміністрацією, з відміткою повторно, видано замість посвідчення серії НОМЕР_2 .

В матеріалах справи міститься копія направлення №2449 від 28.02.1990 Виконавчого комітету Житомирської обласної ради народних депутатів, відповідно до якого направляється для працевлаштування та забезпечення житлом гр. ОСОБА_1 та члени її сім`ї, які пересиляються з смт.Лугини Лугинського району в зв`язку з радіоактивним забрудненням цього населеного пункту внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки №ВГ-657 від 20.01.1993, виданої Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або на 1 січня 1993 року, прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у смт. Лугини, Лугинського району Житомирської області та відселена або самостійно пересилилася з цієї території.

Відповідно до довідки №319 від 08.12.2021, виданої виконавчим комітетом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області, позивач дійсно з 26.04.1986 по 25.08.1990 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 . Згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1993 даний населений пункт до 01.01.2015 відносився до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до довідки від 04.02.2022, виданої філією Житомирське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, позивач 14.06.1964 року народження, з 10.03.1989 по 28.08.1990 працювала в с.Жеревці Лугинського району (зараз Коростенського району) Житомирської області у відділенні Лугинської Центрощадкаси №2954/07.

В матеріалах справи також наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії позивача №105.21/2-18/68/57/2022-05/вих. від 07.02.2022, видана філією Житомирське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Окрім того, Верховний Суд у постанові 17 червня 2020 року по справі №572/456/17 вказав на те, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні посиленого радіологічного контролю.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем до заяви було додано копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), трудову книжку, документи про місце проживання.

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони гарантованого добровільного відселення та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, є відповідне посвідчення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 572/47/17, від 15 січня 2021 року у справі № 520/7846/17.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, зазначене посвідчення є чинним і вказує на те, що остання згідно положень Закону №796-XII та Порядку №51, є особою, яка станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

При цьому, суд зазначає, що в силу вимог пп. 5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Суд зауважує, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.15 Закону №796-ХІІ, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Відповідно до довідки №ВГ-657 від 20.01.1993, виданої Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або на 1 січня 1993 року, прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у смт. Лугини, Лугинського району Житомирської області та відселена або самостійно пересилилася з цієї території.

Відповідно до довідки №319 від 08.12.2021, виданої виконавчим комітетом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області, позивач дійсно з 26.04.1986 по 25.08.1990 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 . Згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1993 даний населений пункт до 01.01.2015 відносився до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до приписів п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, трудова книжка основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Так, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_13 та довідки від 04.02.2022, виданої філією Житомирське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, позивач працювала з 01.03.1987 по 12.08.1988 контролером у відділі охорони у військовій частині при Лугинському РВВС, з 10.03.1989 по 28.08.1990 працювала в с.Жеревці Лугинського району (зараз Коростенського району) Житомирської області у відділенні Лугинської Центрощадкаси №2954/07.

Зазначені періоди роботи позивача на території зони гарантованого добровільного відселення відповідачами не заперечуються та були зараховані до страхового стажу.

Суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що їй видано посвідчення, а вказане посвідчення видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та відповідних записів у трудовій книжці, спростовує доводи відповідача про те, що станом на 01.01.1993 позивач прожив/пропрацював у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років.

Крім того, належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач є дійсно потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тієї підстави, що станом на 01.01.1993 період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить менше трьох років.

Відповідачем не заперечується та не ставилось під сумнів, що у позивача наявний страховий стаж необхідний для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки позивачка досягла пенсійного віку (57 років) 14.09.2021, необхідного для призначення пенсії за віком, тримісячний строк для подання заяви про таке призначення почав свій перебіг з 15.09.2021.

Матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивачка вперше звернулася 20.09.2021, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого для подання заяви про призначення пенсії, внаслідок чого пенсія має бути призначена з наступного дня після досягнення нею пенсійного віку, тобто з 15.09.2021.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №63 від 28.09.2021, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №63 від 05.01.2022, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №63 від 04.04.2022 прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону №796 суд зазначає, що такі вимоги не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на наступне.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку повторна заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 04.04.2022 №63. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Львівській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ у Львівській області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особидосудузазахистом порушених прав.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у призначені пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №63 від 28.09.2021, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №63 від 05.01.2022, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №63 від 04.04.2022 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня виникнення права на призначення пенсії (з 15 вересня 2021 року).

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 143, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_14 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, Київська область, м.Фастів, вул.Андрія Саєнка, буд.10, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №63 від 28.09.2021, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №63 від 05.01.2022, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №63 від 04.04.2022 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня виникнення права на призначення пенсії, з 15 вересня 2021 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова