Справа № 200/2599/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2023 року Справа№200/2599/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Сакуна Віталія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
02 січня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яку обґрунтовував тим, що в судовому рішенні, яке прийнято в даній адміністративній справі, не повністю вирішено питання про судові витрати, а саме не вирішено питання щодо судового збору за подання апеляційної скарги (2481 грн.) та витрат на професійну правову допомогу (3000 грн.).
Розглянувши заяву суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково: визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності, що настала внаслідок нещасного випадку на виробництві та мала місце з 18 січня 2016 року по 03 листопада 2016 року; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності, що настала внаслідок нещасного випадку на виробництві та мала місце з 18 січня 2016 року по 03 листопада 2016 року, в порядку та розмірах, що встановлені законодавством, з коригуванням у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказаним судовим рішенням вирішено питання про судові витрати лише в частині судового збору, що був оплачений позивачем за подання позову.

Вказаним судовим рішенням питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень витрат на професійну правничу допомогу, яке заявлялося позивачем, не вирішено через неподання до суду доказів з цього питання.

Такі докази позивачем подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто у строк, що встановлений ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також не вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, понесених за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем за подання в електронній формі (через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) апеляційної скарги на ухвалу Донецького окружного адміністративного від 23 червня 2022 року, яка постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року була скасована з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, сплачено судовий збір в розмірі 2481 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (від 10 серпня 2022 року №1633-9504-7547-6783).

Розміри ставок судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу визначені пп. 5 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» і становлять 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2481 грн.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання в електронній формі апеляційної скарги на ухвалу позивач мав сплатити 1985 грн. (2481 грн. х 0,8 = 1985 грн.), а сплатив 2481 грн., що є зайвим на 496 грн.

Враховуючи наведене, правило розподілу судових витрат в цій частині поширюється на суму 1985 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Решта судового збору в сумі 496 грн. стягненню з відповідача - суб`єкта владних повноважень не підлягає, оскільки вона зайве сплачена за подання апеляційної скарги в електронній формі. Разом з тим такий судовий збір може бути повернутий позивачу з бюджету за його заявою (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21 січня 2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. зазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Верховний Суд в постановах від 21 січня 2021 року в справі №280/2635/20, 21 січня 2021 року в справі № 120/3929/19-а звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Згідно з правилами оцінки доказів, що встановлені ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Представником позивача до суду подані: витяг з договору від 02 грудня 2018 року №99/2018-а про надання правничої допомоги, згідно з яким клієнт зобов`язався сплатити адвокату гонорар в розмірі та в строк згідно з цим договором; додаткову угоду від 02 грудня 2022 року №2 до вказаного договору (якою продовжено строк дії основного договору до 02 грудня 2024 року); додаткову угоду від 08 грудня 2022 року № 3 до договору від 02 грудня 2018 року №99/2018-а (згідно з якою позивачу надані послуги зі складання позовної заяви в даній справі; вартість юридичних послуг (гонорар) становить 3000 грн.); акт виконаних робіт (наданих послуг) від 08 лютого 2022 року до договору від 02 грудня 2018 року №99/2018-а (який містить детальний опис наданих послуг, відповідно до якого виконавцем послуг позивачу надані наступні послуги: складання адміністративного позову в даній справі, на що було витрачено 3 години робочого часу, у зв`язку з чим всього підлягає сплаті 3000 грн.); розрахункова квитанція на суму 3000 грн. по договору від 02 лютого 2018 року №99/2018-а; ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Витрати за надану професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. позивачем оплачені, що підтверджується розрахунковою квитанцією на вказану суму.

Суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору в підписаних на виконання договору документах.

Разом з тим, враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі процесуальні правила оцінки доказів, правову позицію Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, а також принцип співмірності, критерій розумності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу і фінансовий стан обох сторін, один з яких є суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зменшити вартість витрат на професійну правничу допомогу.

Так, судом встановлено, що правове обґрунтування позову та зроблені висновки - це скопійований текст рішень судів, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень і є інтелектуальною працею суддів адміністративних судів України. Наприклад, це текст мотивувальної частини рішень Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в справі № 200/6775/21, від 27 липня 2021 року в справі № 200/8160/21, від 28 вересня 2021 року в справі № 200/10926/21, від 27 січня 2022 року в справі № 200/18455/21, від 18 лютого 2022 року в справі № 200/892/22. Такі судові рішення були прийняті в справах з іншими правовідносинами - вони стосуються осіб-позивачів, які мають статус внутрішньо переміщеної особи і яким раніше були призначені страхові виплати, однак не виплачуються з тих чи інших підстав та з огляду на їх статус внутрішньо переміщеної особи.

Разом з тим, позивач в даній справі такого статусу не мав і не має; спірні виплати йому навіть не призначалися; спірними виплатами в даній справі, на відміну від вказаних справ, є допомога по тимчасовій непрацездатності, що настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, виплата якої регулюється іншими нормами - спеціальними нормами права.

Копіювання адвокатом позивача тексту із зазначених судових рішень (наприклад тексту: «…статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права»…», «Отже, суб`єкт владних повноважень не виплачуючи позивачу страхові виплати за минулий період з огляду на його статус внутрішньо переміщеної особи…») зроблено навіть без прив`язки до позивача.

Предмет спору у цій справі не є складним, не містить багато спірних правовідносин, не потребує складних правових досліджень, вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу великої кількості первинних документів, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

З огляду на наведене витрати на таку професійну правничу допомогу не можуть бути значно вищими за судовий збір, що підлягав сплаті за подання позову в даній справі (992,40 грн.), тим більше в декілька разів.

Враховуючи зазначене, правило щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу поширюється на суму таких витрат з урахуванням наведеної позиції суду.

Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. підлягають стягненню з відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 139, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1985 грн. за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 09 січня 2023 року.

Суддя Т.В. Логойда