Справа № 320/9767/22
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року № 320/9767/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Марича Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи - ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) в інтересах неповнолітньої особи - ОСОБА_2 з позовом до Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області щодо відмови позивачу про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, ОСОБА_2 , 25.07.2011р.;

- зобов`язати виконавчий комітет Української міської ради Обухівського району Київської області надати статус дитини, яка постраждала внаслідок дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, з метою отримання її малолітнім сином статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, вона у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України №268 від 05.04.2017р., звернулась до відповідача із відповідною заявою та необхідним пакетом документів. Звернення пояснює тим, що до 07.07.2014р. проживала з сином у м. Хрустальний (раніше Красний Луч) Луганської області, однак у зв`язку із збройною агресією РФ на цій території та проведенням бойових дій, що призвело до тимчасової окупації наведеного міста, вимушена була покинути своє місце проживання та виїхати до м. Одеса. 07.09.2020р. позивач з сином взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи у м. Українка Обухівського району Київської області. Позивач стверджує, що наведені обставини призвели до отримання її сином психологічної травми. Листом від 22.09.2022р. відповідач з посиланням на висновок оцінювання потреб сім`ї «Центру надання соціальних послуг» Української міськради від 26.08.2022р., в якому вказано про відсутність у сина позивача ознак психологічного насильства, відмовив у наданні останньому запитуваного статусу. Позивач, посилаючись на приписи п. п. 3 п 2 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 05.04.2017р. №268, вказує на протиправність та незаконність оскаржуваної відмови.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відтак, суд, з урахуванням приписів ст. 162 КАС України, здійснюватиме розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 29.04.2011р. Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 (син позивача) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красний Луч Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 17.08.2011р.

За довідкою Департаменту соціального захисту населення Одеської ОДА від 07.07.2014р. №3085, позивач зареєстрована у реєстраційному журналі Департаменту 07.07.2014р. за №644, як особа, що у зв`язку із загостренням ситуації, виїхала з Луганської області на тимчасове проживання до м. Одеса.

Позивач та її син взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи, з фактичним місцем проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками від 07.09.2020р. за №3235-, №3235-.

01.09.2022р. позивач звернулась до Виконавчого комітету Української міської ради із заявою про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, її дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що він зазнав психологічного насильства.

Листом відповідача від 22.09.2022р. за вих. №2794/3-22 позивачу повідомлено про те, що за результатами розгляду наведеної заяви, комісією з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Української міської ради встановлено відсутність підстав для надання ОСОБА_2 запитуваного статусу, у зв`язку із чим заяву залишено без задоволення.

Разом з тим, відповідач у листі посилався на висновок оцінювання потреб сім`ї «Центру надання соціальних послуг» Української міської ради.

Не погоджуючись із відмовою міської ради, позивач звернулась до суду з метою захисту порушених прав її дитини.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 26.04.2001р. №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 Закону №2402-III у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, дитина, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, - дитина, яка внаслідок воєнних дій чи збройного конфлікту отримала поранення, контузію, каліцтво, зазнала фізичного, сексуального, психологічного насильства, була викрадена або незаконно вивезена за межі України, залучалася до участі у військових формуваннях або незаконно утримувалася, у тому числі в полоні.

Статтею 4 Закону №2402-III визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: визначення основних правових, економічних, організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства, удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей, приведення його у відповідність з міжнародними правовими нормами у цій сфері; забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; проведення державної політики, спрямованої на реалізацію цільових програм з охорони дитинства, надання дітям пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі виховання, навчання, підготовки до трудової діяльності, заохочення наукових досліджень з актуальних проблем дитинства; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону №2402-III, проведення державної політики щодо охорони дитинства, розробку і здійснення цільових загальнодержавних програм соціального захисту та поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, координацію діяльності центральних та місцевих органів виконавчої влади у цій сфері забезпечує Кабінет Міністрів України. Щорічно Кабінет Міністрів України звітує Верховній Раді України про стан демографічної ситуації в Україні, становище дітей та тенденції його змін у ході впроваджених соціально-економічних перетворень.

Частинами 1-2, 6 статтею 30-1 Закону №2402-III визначено, що Держава вживає всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, догляду за ними та возз`єднання їх із членами сім`ї, включаючи розшук, звільнення з полону, повернення в Україну дітей, незаконно вивезених за кордон. У разі якщо вік особи не визначений і є підстави вважати, що ця особа є дитиною, їй надається захист, передбачений цією статтею, до встановлення віку. Усі дії держави стосовно захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, здійснюються відповідно до норм міжнародного гуманітарного права. Статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини як внутрішньо переміщеної особи. Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, визначається Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації, що призвела до тимчасової окупації частини території України, а також до того, що на сході України гинуть, отримують поранення та зазнають різних видів насильства діти, та відповідно до частини шостої статті 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» Кабінет Міністрів України затвердив «Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів» (далі - Порядок №268).

Пунктом 1 Порядку №268 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (далі - статус).

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку №268 зазначено, що у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні, зокрема, психологічне насильство, якого зазнала дитина внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (далі - психологічне насильство), - моральні та психологічні страждання (травми) дитини, що не потребують доведення, і які вона перенесла внаслідок її проживання/перебування в умовах воєнних дій, збройних конфліктів, тимчасової окупації, її внутрішнього переміщення, залишення свого місця проживання/перебування у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, а також загибелі (зникнення безвісти), потрапляння у полон, смерті внаслідок поранення, контузії або каліцтва, отриманих у населеному пункті, віднесеному до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275 (Офіційний вісник України, 2015р., №98, ст. 3367), і в яких органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі (далі - населений пункт, на території якого здійснювалася антитерористична операція), її батьків або одного з них - із числа цивільних осіб, а також її батьків або одного з них - з числа осіб, визначених пунктом 2 Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015р. №740.

Відповідно до пунктів 3-6 Порядку №268 право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка під час здійснення антитерористичної операції не досягла 18 років (повноліття), які внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів:

- отримали поранення, контузію, каліцтво;

- зазнали фізичного, сексуального насильства;

- були викрадені або незаконно вивезені за межі України;

- залучалися до участі у діях воєнізованих чи збройних формувань;

- незаконно утримувалися, у тому числі в полоні;

- зазнали психологічного насильства.

Наслідками воєнних дій і збройних конфліктів для дитини можуть бути одна, кілька або всі обставини, зазначені в пункті 3 цього Порядку. Під час надання дитині статусу заявником визначається обставина, яка мала найбільший негативний вплив на стан здоров`я та розвиток дитини.

Статус надається органом опіки та піклування, у тому числі за місцем реєстрації проживання/перебування дитини як внутрішньо переміщеної особи, або за місцем проживання/перебування дитини в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція, або за місцем виявлення такої дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування.

Для надання статусу законний представник дитини або у разі, коли дитина переміщується без супроводження батьків або осіб, які їх замінюють, її родичі (баба, дід, прабаба, прадід, тітка, дядько, повнолітні брат або сестра), вітчим, мачуха, представник органу опіки та піклування подають до служби у справах дітей заяву про надання статусу, згоду на обробку персональних даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних" і засвідчені в установленому порядку копії таких документів: свідоцтва про народження дитини або іншого документа, що посвідчує особу дитини; документа, що посвідчує особу заявника; документа, що підтверджує повноваження законного представника дитини (у разі коли дитина постійно проживає/перебуває у закладі охорони здоров`я, закладі освіти або іншому дитячому закладі, - документа, що підтверджує факт перебування дитини в такому закладі) або родинні стосунки між дитиною та заявником; довідки про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи або документа, що підтверджує проживання/перебування дитини в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Пунктом 10 Порядку №268 визначено, що рішення про надання або відмову в наданні статусу приймається органом опіки та піклування протягом 30 календарних днів з дати реєстрації заяви про надання статусу за результатами розгляду комісії з питань захисту прав дитини документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку. У рішенні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, серія та номер свідоцтва про народження/паспорта, адреса місця проживання/перебування дитини, визначені у пункті 3 цього Порядку обставини, за яких вона постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (за винятком сексуального насильства, яке позначається літерою «А»), документи, що підтверджують такі обставини, а також дата і номер протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини. Рішення про відмову в наданні статусу приймається в разі відсутності одного з документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку (крім випадку, зазначеного в пункті 8 цього Порядку), та може бути оскаржене в суді.

02.12.2015р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08.12.2015р. на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал.

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014р. №1053.

Вищевказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, до зазначених населених пунктів належить місто Хрустальний Луганської області (до 12.05.2016р. м. Красний Луч).

Разом з тим, в абзацах 12-15 п. 6 Порядку №268 зазначено, що за обставин, передбачених у підпункті 6 пункту 3 цього Порядку, також подаються: висновок оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах, підготовлений центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за формою, затвердженою Мінсоцполітики. До оцінювання потреб сім`ї (особи) може бути залучений психолог/практичний психолог, психотерапевт, психіатр, що працює в іншому закладі, установі, організації. На основі висновку оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах за згодою батьків/законних представників дитина направляється до відповідного закладу/організації для реабілітації та отримання відповідних соціальних послуг; копія посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого», якщо дитина отримала статус відповідно до Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740; копія свідоцтва про смерть та копія документа, що підтверджує загибель особи в населеному пункті, на території якого здійснювалася антитерористична операція, або копія документа, що підтверджує смерть особи внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих у зазначеному населеному пункті у період здійснення антитерористичної операції, у разі загибелі батьків дитини або одного з них - із числа цивільних осіб.

З наведеного вище слідує, що право на отримання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів має дитина, а також особа, яка під час здійснення антитерористичної операції не досягла 18 років (повноліття), яка внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, зокрема, зазнала психологічного насильства.

У такому випадку, для отримання відповідного статусу законний представник дитини подає до служби у справах дітей висновок оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах, підготовлений центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

За результатами подання повного пакету документів, передбаченого Порядком №268, комісія з питань захисту прав дитини приймає рішення про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, або відмову у наданні такого статусу.

Судом встановлено, що позивач мотивуючи право її малолітнього сина на отримання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, посилається на те, що її син зазнав психологічного насильства через проведення бойових дій на території м. Хрустальний Луганської області, де останній проживав разом з матір`ю до 07.07.2014р.

Однак, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що наведений довід спростовується наявним у відповідних матеріалах додатком 1 до висновку оцінки потреб сім`ї від 26.08.2022р., яка проводилась за участі, зокрема, психолога ВСР ЦНСП УМР ОСОБА_3 , що підтверджується її власноручним підписом.

У додатку вказано про те, що у дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні ознаки психологічної травми, при цьому зазначено: «На момент діагностики психоемоційний стан нормальний, настрій позитивний, самооцінка адекватна»; «Наявні проблеми та обставиною певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дитини, однак не суттєво впливають на задоволення її потреб». У п. 5 додатку зазначено, що випадок класифіковано як «простий».

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у п. 3 додатку позивач ознайомилась та погодилась із результатами проведеної оцінки, що підтвердила власноручним підписом.

Водночас, суд вважає безпідставною думку позивача про те, що факту проживання її дитини в населеному пункті, віднесеному до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, достатньо для отримання її дитиною статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, так як позивач помилково ототожнює відповідний статус зі статусом внутрішньо переміщеної особи, поняття якого визначено приписами ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-7, а саме внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративній справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач при розгляді звернення позивача про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, її дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; індекс: НОМЕР_3 ; рнокпп: НОМЕР_4 ) до Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області (місцезнаходження: Київська обл., Обухівський район, пл. Т. Шевченка, 1) про зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

4. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 січня 2023 р.