Справа № 140/7285/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7285/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною відмову щодо зарахування стажу роботи до пільгового та перерахунок пенсії; зобов`язання зарахувати до пільгового підземного страхового стажу період роботи прохідником у Державному підприємстві «Шахта №9 «Нововолинська» з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року та перерахувати і виплачувати пенсію з урахуванням цього страхового стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 19 травня 2022 року (з урахуванням виплачених сум, але не менше, ніж у розмірі, призначеному до проведення її перерахунку).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 19 травня 2022 року отримує пенсію за віком. Як стало відомо після призначення пенсії, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи прохідником у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»), правонаступником якої є Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська» (далі - ДП «Шахта №»9 «Нововолинська»), з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року.

На його заяву про перерахунок стажу ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що відсутня можливість зарахувати вказаний період роботи, оскільки роботодавцем не сплачено єдиний соціальний внесок.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними. Зазначив, що у спірний період виконував гірничі підземні роботи з повним робочим днем під землею, а тому наявні підстави для зарахування цього періоду до пільгового стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дає право на призначення пільгової пенсії. При виплаті заробітної плати утримувались страхові внески та він не може нести відповідальність за відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату єдиного соціального внеску. Тож при обчисленні пенсії відповідно до норм статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має бути враховано зазначений пільговий стаж під землею та заробітну плату за період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.28-32). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що на заяву ОСОБА_1 про зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи та проведення перерахунку пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» його повідомлено про можливість зарахування періоду роботи з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем і відображення їх у системі персоніфікованого обліку. Тому підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні.

Відповідач вважає, що позов є безпідставним, а дії відповідача не можна вважати протиправними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

З урахуванням наведеного відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Інші заяви по суті спору від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 19 травня 2022 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії її розмір розраховано, виходячи зі страхового стажу 39 років 11 місяців 17 днів, з них 21 рік - пільговий стаж з повним робочим днем під землею. Обчислення пенсії проведено з урахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», про що свідчить рішення органу Пенсійного фонду від 27 травня 2022 року №41 (а.с.10).

Як видно із розрахунку стажу (а.с.11), індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.12-15) період роботи з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2022 року не враховано до страхового та пільгового стажу під землею; відомості про сплату страхових внесків у цей період в Реєстрі не відображені.

На звернення позивача щодо врахування стажу з повним робочим днем під землею при призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 18 липня 2022 року №6301-5340/П-02/8-0300/22 повідомило, що до пільгового стажу з повним робочим днем під землею не враховано період роботи з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України; зарахування до страхового стажу вказаних періодів можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку (а.с.17).

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 вересня 2008 року №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон №345-VI) дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону №345-VI передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно з преамбулою Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами частин четвертої - шостої, дев`ятої, десятої статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно з частиною шостою статті 25 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Така ж правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23 березня 2020 року у справі №535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а та ін.

Як вбачається із матеріалів справи, період роботи позивача з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року не був зарахований до страхового та пільгового стажу у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків. Страховий та пільговий стаж впливають на обчислення пенсії, адже відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Так само за приписами статті 8 Закону №345-VI для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно з пунктами 3, 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731), до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Спірний період роботи ОСОБА_1 (з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року) підтверджується відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.9). Так з 19 травня 2006 року позивач переведений на посаду прохідника 5-го розряду з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», яка з 01 травня 2021 року реорганізована у ДП «Шахта №9 «Нововолинська». Позивач продовжує там працювати. У трудовій книжці визначено умови праці (повний робочий день під землею) та наявні відомості про проведення атестації робочого місця згідно з наказом від 27 травня 2020 року №128.

Відповідач не заперечує ту обставина, що у спірний період (з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року) позивач виконував підземні роботи в шахті з повним робочим днем під землею за посадою, що передбачена Списком №1, що підтверджується відповідним розрахунком з пенсійної справи (а.с.11).

Згідно з індивідуальними відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу (довідка за формою ОК-5) у період з лютого 2018 року по березень 2021 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата, однак інформація щодо сплати страхових внесків станом на 31 травня 2022 року за вказаний період відсутня (а.с.12-15).

Поряд з тим довідкою ДП «Шахта №9 «Нововолинська» від 01 липня 2022 року №496 (правонаступник ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля») про доходи (а.с.16) підтверджується та обставина, що позивачу за період роботи з лютого 2018 року по березень 2021 року включно була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховано і сплачено єдиний соціальний внесок у встановленому законом розмірі.

Отже, на думку суду, оскільки наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що з лютого 2018 року по березень 2021 року ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхувальником страхові внески (єдиний внесок), тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового та пільгового стажу позивача вказаний період роботи. Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства зі страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, з метою повного та ефективного захисту прав позивача взаємопов`язані позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу періоду роботи з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача період роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року та здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Закону №1058-IV та статті 8 Закону №345-VI з урахуванням цього стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні пенсії з 19 травня 2022 року (з дати призначення пенсії).

Крім того, суд звертає увагу, що у спірний період позивач працював саме у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», яке лише з 01 травня 2021 року було реорганізоване у ДП «Шахта №9 «Нововолинська».

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач, просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суду надано копії договору про надання правничої допомоги від 01 вересня 2022 року (а.с.18), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2009 року №431 (а.с.20), ордер на надання правничої допомоги від 19 жовтня 2022 року АС №1046789 (а.с.19), квитанцію до прибуткового касового ордера від 20 жовтня 2022 року №45 (а.с.21).

Так договором про надання правничої допомоги від 01 вересня 2022 року визначено фіксований розмір гонорару для написання заяв по суті справи (позовна заява, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив - кожна процесуальна дія окремо) 4000,00 грн.

Відповідач заперечив щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, покликаючись на невідповідність розміру таких витрат критеріям реальності та розумності (а.с.28-32).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На думку суду, оскільки ця справа є справою незначної складності, така категорія адміністративних справ не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову, що у свою чергу, не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, враховуючи заперечення відповідача та виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 01 листопада 2022 року №2149-2990-6161-9414, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 24).

Отже, позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить відшкодувати судові витрати у сумі 2492,40 грн (992,40 грн витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 1500,00 грн витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «Нововолинська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2021 року та здійснити з 19 травня 2022 року перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 8 Закону України від 02 вересня 2008 року №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» з урахуванням цього стажу та отриманих доходів (заробітної плати) при обчисленні пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2492,40 грн (дві тисячі чотириста дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк