Справа № 640/34546/21
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 січня 2023 року

м. Київ

справа №640/34546/21

адміністративне провадження №К/990/31340/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Данилевич Н.А.,

суддів: Шевцової Н.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року у справі №640/34546/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив: стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 640/22934/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 29 січня 2021 року по день винесення судового рішення у даній справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2022, року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 28 січня 2021 року по 04 липня 2022 року в сумі 766885, 98 (сімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 98 коп.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року касаційну скаргу залишено без руху. Так, скаржнику необхідно було доплатити судовий збір в установленому законом розмірі.

На виконання вимоги ухвали Верховного Суду від 29 листопад 2022 року скаржник на адресу суду касаційної інстанції надіслав платіжне доручення, яке надійшло до суду 09 грудня 2022 року.

Отже, заявник касаційної скарги виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 29 листопада 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи судові рішення відповідач покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 вересня 2022 року у справі №640/22934/19.

Відповідач вказує, що Верховний Судом у справі №640/22934/19 скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва. Таким чином відповідач вважає, що суди у справі, що розглядається (№640/34546/21) дійшли хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі № 640/22934/19 за період з 28 січня 2021 року по 04 липня 2022 року (день винесення судового рішення) у сумі 766 885,98 грн, оскільки Верховний Суд у справі №640/22934/19 констатував, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного наказу є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України, а відтак оскаржуване судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, встановленим статтею 242 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин i впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їx сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Так, скаржник покликається на постанову Верховного Суду у справі №640/22934/19, зазначаючи що суд касаційної інстанції дійшов висновку про передчасність висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного наказу, тому з огляду на це, як вказує відповідач, на час розгляду судом апеляційної інстанції цієї справи (№640/34546/21), фактичні обставини, які б вказували на наявність порушеного права ОСОБА_1 були відсутні.

Верховний Суд наголошує, що покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник має вказати висновки Верховного Суду, які викладені щодо застосування певної норми права у подібних правовідносинах, тобто у правовідносинах, в яких подібний предмет правового регулювання, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини.

Водночас предметом позову у справі №640/22934/19 є визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України №1173ц від 22 жовтня 2019 року; поновлення позивача в органах прокуратури на посаді начальника четвертого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України або на рівнозначній посаді в органах прокуратури; стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на посаді.

У справі, що розглядається (№640/34546/21) предметом позову є стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 640/22934/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 29 січня 2021 року по день винесення судового рішення у даній справі.

Отже, Суд дійшов висновку, що посилання відповідачем на постанову Верховного Суду від 23 вересня 2022 року у справі №640/22934/19, як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, в розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, є безпідставним.

Заявник касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій порушено частину п`яту статті 122 КАС України, оскільки спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк. Відповідач посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає постанови Верховного Суду у справах від 28 травня 2021 року №380/2355/20, від 11 лютого 2021 року №240/532/20, від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.

Відповідач стверджує, що з 11 лютого 2021 року Верховний Суд визначив свою останню правову позицію з питання колізії, яка виникала при застосування статті 233 КЗпП України та статті 122 КАС України щодо строку позовної давності у справах проходження публічної служби, яка після цього не змінена та повинна враховуватися судами, про що свідчить постанова Верховного суду від 28 травня 2021 року у справі № 380/2355/20.

Верховний Суд не погоджується з твердженням відповідача, що строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі обмежується одним місяцем (частина п`ята статті 122 КАС України).

Так, у постанові Верховного суду від 08 листопада 2022 року (справа №460/15639/21) колегія суддів дійшла висновку, що положення частини п`ятої статті 122 КАС України, які визначають спеціальний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, не містять норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, а відтак не поширюються на правовідносини щодо стягнення з власника або уповноваженого ним органу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 травня 2022 року у справі № 420/10861/21.

Отже, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України в частині неврахування судом апеляційної інстанції практики Верховного Суду щодо звернення до суду з аналогійними позовами в межах строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Також скаржник зазначає, що позивачем не подавалося жодної заяви про поновлення на посаді начальника четвертого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді.

Як вказує відповідач, згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 04 червня 2020 року отримав у Раді адвокатів Закарпатської області свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/2605. Дані про зупинення дії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю відсутні. Скаржник наголошує, що особа, яка перебуває на посаді прокурора, не може займатися адвокатською діяльністю або виконувати іншу оплачувану роботу.

З огляду на це, заявник касаційною скарги посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №826/9606/17 та зазначає, що є підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд відхиляє посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №826/9606/17, оскільки зважаючи на предмет правового регулювання, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини, вище викладена правова позиція до спірних правовідносин не підлягає до застосування, оскільки правовідносини у справі №826/9606/17 не є подібними до справи, що розглядається.

Заявник касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 29 січня 2020 року у справі № 820/2894/16, від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 16 лютого 2018 року у справі № 807/2713/13-а, від 31 липня 2019 року у справі № 813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі №2a-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі № 815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 11 червня 2020 року у справі №816/1895/18, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19 щодо застосування статті 236 КЗпП України.

Як вказує скаржник, для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суду обов?язково необхідно встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі, тобто з 29 січня 2021 року до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Водночас наказ Генерального прокурора про поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав на момент звільнення, а саме посаді начальника четвертого відділу з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, не видавався, тобто на момент ухвалення рішення Окружним адміністративним судом міста Києва від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 фактично поновлений не був, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення розрахунку належних до стягнення сум.

Отже, скаржник з цього приводу виклав підстави касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 330, 334, 335, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року у справі №640/34546/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Витребувати із Київського окружного адміністративного суду справу №640/34546/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.Е. Мацедонська

Н.В. Шевцова