Справа № 420/22765/21
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

05 січня 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про встановлення судового контролю в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Одеська енергетична компанія» до Головного управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2022 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Одеська енергетична компанія» (місцезнаходження: вул. Щоголєва, буд. 14, м. Одеса, 65003; ідентифікаційний код юридичної особи: 42780327) до Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44069166) та Державної податкової служби України (місцезнаходження: Львівська площа, 8, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код юридичної особи: 43005393) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Судом з`ясовано, що від представника позивача до суду поштою надійшла заява в порядку ст. 382 КАС України, вхід. № 27709/22 від 01.09.2022 року, в якій останній, керуючись ст. 382 КАС України, просить, зокрема:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі;

- зобов`язати боржника Державну податкову службу України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2022 року по справі № 420/22765/21 та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення.

Згідно зі змістом вказаної заяви, в порядку ст. 382 КАС України її подано із посиланням на ст. 8 Конституції України, рішення Конституційного Суду України №№ 18-рп/2012, 11-рп/2012, 2-р(ІІ)2019, 10-р/2020, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практику ЄСПЛ та правову позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі № 235/7638/16-а, ч. 2 ст. 2, ст. 6, пп. 1 п. 6 ст. 246 КАС України, з таких підстав, зокрема:

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 420/22765/21 набрало законної сили та в частині зобов`язання ДПС України зареєструвати податкові накладні не виконано, у зв`язку із чим наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі;

- враховуючи принцип пріоритету норм Конституції України, верховенства права та його застосуванні відповідно до практики ЄСПЛ та правову позицію Верховного Суду, заявник вважає, що у суду наявні підстави для задоволення клопотання про встановлення контролю за виконанням рішення, так як відповідач не виконав судове рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/22765/21 від 09.02.2022 року, яке набрало законної сили, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами виконавчої служби, але не виключає встановлення судового контролю за виконанням рішення за наявності факту невиконання судового рішення, так як право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення, яке набуло законної сили, а особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Від представника відповідача Державної податкової служби України до суду через систему «Електронний суд» надішли заперечення на заяву про встановлення судового контролю, вхід. № ЕС/3506/22 від 01.09.2022 року, у яких заявник просить у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю відмовити, з тих підстав, по суті, що позивачем не наведено причин та не надано достатніх доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду і на даний час є необхідність зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення тощо.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

За змістом статті 382 КАС України судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом, а не обов`язком суду.

Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно із ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Таким законом в Україні є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Положеннями ч. 1 ст. 373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Як встановлено судом вище, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2022 року.

14.06.2022 року представник позивача звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з клопотанням про видачу виконавчих листів. (а.с.178)

22.08.2022 року представник позивача отримав копію рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року з відміткою про набрання ним законної сили та два виконавчих листа по справі № 420/22765/21.

30.08.2022 року (дата здачі на пошту) представник позивача звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України.

Отже, з поданої позивачем заяви не вбачається, а матеріалами справи не встановлено, що, станом на дату подання до суду заяви про встановлення судового контролю у загальному порядку виконання судового рішення, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», заявником вжиті всі можливі та необхідні заходи, але такі заходи не дали очікуваного результату.

При цьому, представником позивача до заяви не надано доказів на підтвердження саме ухилення відповідача Державної податкової служби України від виконання рішення суду, в тому числі при його примусовому виконанні за виданими позивачу виконавчими листами, зокрема боржником Державною податковою службою України.

На виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права до порушеного позивачем питання, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 823/176/17, від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а, у додатковій постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року по справі № 235/7638/16-а, яка узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 18 листопада 2021 року у справі № 640/2982/18, від 16 грудня 2021 року № 442/3936/17 тощо.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що під час вирішення тотожних спорів (спірних питань) суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду. Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 24 червня 2021 року у справі № 420/4887/20, від 23 грудня 2020 року № 560/3971/19, від 31 березня 2020 року по справі № 910/11383/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 тощо.

Суд також звертає увагу позивача на те, що встановлені судом обставини з порушеного позивачем у заяві питання та здійснені на їх підставі вищенаведені висновки узгоджуються, в тому числі з позицію Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі № 235/7638/16-а, на яку посилається позивач.

Інших суттєвих доводів та/або доказів, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення проти неї, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про встановлення контролю за виконанням рішення суду в порядку cт. 382 КАС України, вхід. № 27709/22, є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною, відповідно такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 р. № 1423) до 30 квітня 2023 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Заяву розглянуто, ухвалу постановлено та складено також з урахуванням: часу тимчасової непрацездатності головуючого судді; часу перебування головуючого судді у відпустці; фактичного часу забезпечення суду електроенергією; часу повітряних тривог; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», якими затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022; рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 243, 256, 294, 295, 297, 372, 373, 382 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача про встановлення контролю за виконанням рішення суду в порядку cт. 382 КАС України, вхід. № 27709/22, відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України.

Суддя М.Г. Цховребова