Справа № 200/4840/22
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року Справа№200/4840/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Крилової М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі -Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі -Відповідач-2) про:

-скасування рішення про відмову в призначенні пенсії №33 від 13 квітня 2022 року;

-зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 05.04.2022 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувати до пільгового стажу за Списком №1-шахтарі періоди роботи, а саме: з 04.06.1986 року по 21.06.1989 року в якості учня горно робочого горних виробіток підземним з повним робочим днем під землею (з 05.01.1987 року переведено горно робочим по ремонту горних виробіток з повним робочим днем під землею) на підприємстві ш/у Петровське, з 25.06.1989 року по 27.05.1991 року військова служба строкова, з 28.05.1991 року по 30.09.1991 року в якості гірничий майстер з повним робочим днем під землею на підприємстві ш/у Петровське, з 24.02.1992 року по 17.03.1993 року в якості гірничого майстра з повним робочим днем під землею, з 18.03.1993 року по 28.12.1998 року в якості заступника начальника дільниці підземний з повним робочим днем в шахті, на підприємстві Шахта ім.А.А.Скочинського,ВО «Донецьквугілля., та зарахувати до страхового стажу період роботи з 24.02.1992 року по 28.12.1998 року на підприємстві Шахта ім.А.А.Скочинського, ВО «Донецьквугілля.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.04.2022 року позивач звернувся органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача від 13.04.2022 року №33 було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з недостатнім страховим та пільговим стажем. Вважає рішення позивача протиправни та таким, що підлягає скасуванню.

03 січня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції Відповідач-2 зазначив, що до пільгового стажу роботи позивача не зараховано період роботи з 24.02.1992 по 28.12.1998 на посаді гірничого майстра оскільки запис про звільнення від 28.12.1998 не містить відомості про дату та номер наказу, на підставі якого звільнено позивача. Також вказав, що записами в трудовій книжці позивача неможливо підтвердити зайнятість протягом повного робочого дня, а також особливо шкідливі і особливо важкі умови праці на посадах, передбачених Списком №1, а будь-яких інших належних документів на підтвердження спеціального стажу позивачем до Головного управління не було надано, відсутні підстави для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058.

03 січня 2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є рішення №33 від 13.04.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а отже відсутні правові підстави для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити певні дії, оскільки заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача.

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, б. 83; ) до участі у справі в якості другого відповідача.

Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 року Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується пасопртом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області 27 серпня 1996 року.

05.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав всі необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.04.2022 року №33 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. Страховий стаж 21 рік 10 місяців 10 днів, пільговий 0 років 4 місяці 20 днів. До страхового стажу не зарахована період роботи з 24.02.1992 року по 28.12.1998 року на посаді гірничого майстра, оскільки відсутній наказ та дата звільнення. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно наданих довідок від 14.11.2021 року №292 яка видана, назвою оригінала, ГУП днр «Донбассуглереструктуризация» филиал «ВОКЛШ им. Горького» м. Донецьк та від 11.11.2021 року №475 яка видана філіалом «Шахта ім. О.О. Скочинського» оскільки довідки видані з тимчасово окупованих територій.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про пенсійне забезпечення №1788 від 5 листопада 1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VІІІ від 3 жовтня 2017 року було доповнено Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування розділом XIV-І Пенсійне забезпечення окремих категорія громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Вказані зміни набрали чинності 11 жовтня 2017 року.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Отже, Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 3 жовтня 2017 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій - з 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Аналогічна норма міститься у п. «а» статті 13 Закону № 1788, а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз вищезазначених положень свідчить, що право особи на призначення пільгової пенсії має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

За даними у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , щодо спірних періодів, останній працював:

04.08.1986 року прийнятий учнем гірника з ремонту гірських виробіток з повним днем під землею (запис №1);

05.01.1987 року переведений гірником з ремонту гірських вироботок з повним робочим днем під землею (запис №2);

02.11.1987 року переведений підземним гірником з ремонут гірських вироботок 4 розряду (запис №3);

20.04.1989 року переведений гірським майстром підземним з повним робочим днем під землею (запис №4);

21.06.1989 року звільнений за власним бажанням (запис №5);

15.04.1991 року прийнятий гірським майстром підземним з повним робочим днем під землею (запис №6);

30.09.1991 року звільнений за власним бажанням (запис №7);

24.02.1992 року прийнятий гірським майстром підземним з повним робочим днем у шахті (запис №10);

18.03.1993 року переведений заступником начальника дільниці підземний з повним робочим днем під землею (запис №11);

28.12.1998 року звільнений за власним бажанням.

На час роботи позивача були чинні Списки №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року та постановами Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, №36 від 16.01.2003 року.

Суд зазначає, що професії позивача « гірником з ремонту гірських виробіток » «гірський майстром підземним» «заступником начальника дільниці, підземний», віднесені до Списку №1 відповідно до Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 та від 16.01.2003 року №36.

Крім того, позивачем, разом з заявою були надані: довідка про підтвердження стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.11.2021 року №292 яка видана, назвою оригінала, ГУП днр «Донбассуглереструктуризация» филиал «ВОКЛШ им. Горького» м. Донецьк та від 11.11.2021 року №475 яка видана філіалом «Шахта ім. О.О. Скочинського», довідка №195 від 28.02.2020 року, історична довідка.

Разом з цим, відповідачем не було враховані довідки, оскільки останні були прийняті у м. Донецьк, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Щодо наданих позивачем довідок суд зазначає наступне.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду надані позивачем довідки та інші документи на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що подані позивачем довідки містять усі необхідні відомості про трудовий стаж та умови роботи позивача у визначені спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач прийнятий на роботу 04.08.1986 року, в рішенні про відмову не зараховано період роботи позивача з 04.08.1986 року по 21.06.1989 року, проте позивачем невірно вказано в позовних вимогах 04.06.1986 року.

Також відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 24.02.1992 року по 28.12.1998 року на посаді гірничого майстра, оскільки відсутній наказ та дата звільнення.

На момент внесення у трудову книжку позивача запису про звільнення (28.12.1998 року) чинна інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року , яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вищезазначених положень законодавства свідчить про те, що записи до трудової книжки вноситься виключно власником або уповноваженим ним органом, у зв`язку з чим власнику трудової книжки не може ставитися в провину наявність неправильно занесених записів до трудової.

Окрім тою, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист) населення України від 29 липня 1993 року №58, не передбачає наслідків для особи щодо якої вона складена, порушення порядку ведення трудової книжки.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна поліній висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Таким чином, ОСОБА_1 , який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу затвердження печатки із неправильною організаційно-правовою формою з вини адміністрації підприємства.

Невиконання підприємством вимоги Інструкції №58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи в останню вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, а недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/6-а, у яких останній зазначив про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо зарахування до пільгового стажу військової служби у період з 25.06.1989 року по 27.05.1991 року.

З наявної в матеріалах справи копії військового квитка серії НОМЕР_3 вбачається, що позивач з 25 червня 1989 року по 27 травня 1991 року відбував службу в лавах Радянської Армії.

Так, статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із положеннями частини першої статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Час проходження строкової військової служби, який зараховується до пільгового стажу, не повинен перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до вимог пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (чинного на період проходження позивачем строкової служби) крім роботи як робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: служба у складі Збройних Сил СРСР та перебування у партизанських загонах; служба у військах та органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба у органах міліції.

При призначенні на пільгових умовах або у пільгових розмірах пенсій за старістю та інвалідністю робітникам та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах та на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсій з нагоди втрати годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені у підпунктах "к" та "л ", прирівнюються на вибір пенсії, що звернувся за призначенням, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка йшла за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка йшла після закінчення цього періоду.

З огляду на те, що до моменту вступу та після закінчення строкової служби позивач працював на посаді гірський майстер підземний з повним робочим днем під землею, суд вважає, що період служби також підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи те, що спірне рішення прийнто саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №33 від 13 квітня 2022 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.04.2022 року відповідно до вимог п. 1 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувати до страхового та пільгового стажу за Списком №1-шахтарі період роботи з 24.02.1992 року по 28.12.1998 року на підприємстві Шахта ім.О.О.Скочинського, ВО «Донецьквугілля» та до пільгового стажу за Списком №1-шахтарі періоди роботи з 04.08.1986 року по 21.06.1989 року на підприємстві ш/у Петровське, з 25.06.1989 року по 27.05.1991 року військова служба строкова, з 28.05.1991 року по 30.09.1991 року в якості гірничий майстер з повним робочим днем під землею на підприємстві ш/у Петровське.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що спірне рішення визнано протиправним та скасовано, відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №33 від 13 квітня 2022 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, б. 83; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про призначення пенсії від 05.04.2022 року відповідно до вимог п. 1 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового та пільгового стажу за Списком №1-шахтарі період роботи з 24.02.1992 року по 28.12.1998 року на підприємстві Шахта ім.О.О.Скочинського, ВО «Донецьквугілля» та до пільгового стажу за Списком №1-шахтарі періоди роботи з 04.08.1986 року по 21.06.1989 року на підприємстві ш/у Петровське, з 25.06.1989 року по 27.05.1991 року військова служба строкова, з 28.05.1991 року по 30.09.1991 року в якості гірничий майстер з повним робочим днем під землею на підприємстві ш/у Петровське.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, б. 83; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова