Справа № 140/7906/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7906/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач - 1), Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач - 2) про визнання дій протиправними Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 31.08.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), з тих підстав, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 не прожила в зоні гарантованого добровільного відселення необхідних три роки.

З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом. Позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яке є дійсним та його статус не оспорюється.

Позивач зазначає, що окрім посвідчення надавала органу Пенсійного фонду і довідку, видану Грудківським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради від 16.11.2022 № 1716, якою також підтверджено, що вона від народження і станом на 26.04.1986 постійно проживала у с. Грудки, крім періоду навчання, а з 17.05.1991 постійно проживає на території, що віднесена до зони гарантованого добровільного відселення.

Зазначає, що наявність дипломів про освіту не може підтверджувати факт проживання на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Періоди роботи на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення м. Луцьк, лише вказують на місце роботи, а не проживання. Позивач зазначає, що на роботу постійно доїжджала, зважаючи на зручне транспортне сполучення.

Відтак вважає, що сукупний період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає понад необхідних 3 роки, що дає їй право на призначення пільгової пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до приписів статті 262 КАС України.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву від 23.12.2022 позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з тим, що не виконуються умови про період проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована в с. Грудки Камінь-Каширського району з дні народження по липень 1987 року та в м. Камінь-Каширський з 17.05.1991 по даний час.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , виданого 28.06.1987 Володимир-Волинським педагогічним училищем імені А.Ю. Кримського, з 01.09.1983 по 27.06.1987 навчалась за спеціальністю «виховання в дошкільних установах» у вказаному училищі, що розташоване у м. Володимир, тобто на території, яка не є радіоактивно забрудненою.

Крім того, відповідно до даних трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 24.08.1987 по 20.08.1990 працювала у дитячому садку № 53 Калиш-Бурунського залізорудного комбінату ім. С. Орджонікідзе АРК, а з 23.11.1990 по 13.05.1991 в дитячому садку Луцького виробничо-торгівельного шовкового об`єднання. Територія, на якій розміщені вказані заклади, не належить до зони гарантованого добровільного відселення. Жодних доказів проживання під час навчання в училищі чи періодів роботи у зазначених освітніх закладах в зоні гарантованого добровільного відселення позивачем не надано.

Відтак, ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, а саме з 28.06.1987 по 15.07.1987 та з 17.05.1991 по 01.01.1993. Початкова величина зниження пенсійного віку позивачці не встановлена, оскільки з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986 на радіоактивно забрудненій території вона не проживала.

Вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. Керуючись викладеним, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У відзиві на позов від 05.01.2023 відповідач 2 його вимог не визнав з аналогічних підстав, викладених у відзиві відповідачем 1. Вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 15).

17.11.2022 позивач звернулася до Камінь-Каширського об`єднаного управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подала відповідні документи (а.с. 33-34).

25.11.2022 ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення про відмову в призначення пенсії № 78 (а.с. 26).

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали та додатково або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. За кожних 2 роки проживання або роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на 1 рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Період постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення становить 31 рік 5 місяців 14 днів, станом на 01.01.1993 0 років 0 місяців 18 днів. Страховий стаж особи становить 38 років 10 місяців 03 дні.

У коментарі в рішенні зазначено: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зі зниженням пенсійного віку на 6 років у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 25.11.2022 № 0300-0207-8/38786 повідомило ОСОБА_1 про результати розгляду її заяви про призначення пенсії та надіслало копію рішення про відмову в призначення пенсії (а.с.25).

Не погоджуючись з рішенням відповідача 2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

З рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 25.11.2022 № 78 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку із відсутністю підтвердження факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, при цьому, пенсійний орган виходив з того, що період проживання заявника в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить лише 18 днів, тобто не виконуються вимоги статті 55 Закону № 796.

Матеріалами справи підтверджено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачем було надано до органу Пенсійного Фонду, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 від 25.05.1991, категорія 3, видане Волинською облдержадміністрацією, диплом про навчання, трудова книжка та довідки Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Грудківського старостинського округу Волинської області від 16.11.2022 № 1716, Камінь-Каширської міської ради від 12.10.2022 № 3975.

Однак, органом Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку не були взяті до уваги вказані довідки та відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить лише 18 днів.

Як слідує з матеріалів справи, до таких висновків орган Пенсійного фонду дійшов враховуючи відомості диплому про навчання серії НОМЕР_1 , виданого 28.06.1987 Володимир-Волинським педагогічним училищем імені А.Ю. Кримського, з 01.09.1983 по 27.06.1987 навчалась за спеціальністю «виховання в дошкільних установах» у вказаному училища, що розташоване у м. Володимир, тобто на території, яка не є радіоактивно забрудненою

А також відповідно до даних трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 24.08.1987 по 20.08.1990 працювала у дитячому садку № 53 Калиш-Бурунського залізорудного комбінату ім. С. Орджонікідзе АРК, а з 23.11.1990 по 13.05.1991 в дитячому садку Луцького виробничо-торгівельного шовкового об`єднання. Територія, на якій розміщені вказані заклади, не належить до зони гарантованого добровільного відселення.

За період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 враховано лише 18 днів.

З такими доводами відповідачів суд не погоджується, з огляду на таке.

Так, згідно з довідкою Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Грудківського старостинського округу Волинської області від 16.11.2022 № 1716, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня народження по липень 1987 року зареєстрована та постійно проживала у с. Грудки Камінь-Каширського району Волинської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Довідка видана на підставі записів в погосподарських книгах № 2 за 1968-1970 роки, № 2 о/р 174 за 1971-1973 роки, № 2 о/р 176 за 1974-1976 роки, № 2 о/р 176 за 1977-1979 роки, № 3 о/р 350 за 1980-1983 роки, № 3 о/р 349 за 1983-1985 роки, № 3 о/р 189 за 1986-1990 роки (а.с. 16).

З довідки Камінь-Каширської міської ради від 12.10.2022 № 3975 слідує, що ОСОБА_1 з 17.06.1991 по даний час дійсно зареєстрована та постійно проживає у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Довідка видана на підставі будинкової книги (а.с. 17).

Так, дійсно у період з 01.09.1983 по 27.06.1987 ОСОБА_1 навчалась у Володимир-Волинському педагогічному училищі імені А.Ю. Кримського за спеціальністю «виховання в дошкільних установах», що підтверджується копією диплому про навчання серії НОМЕР_1 , виданого 28.06.1987 (а.с. 22-23), копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с. 18-21).

В період з 23.11.1990 по 13.05.1991 позивач працювала на посаді вихователя в дитячому садку-яслі № 42 Луцького виробничо-торгівельного шовкового об`єднання в м. Луцьк, а не проживала.

Водночас суд зазначає, що місце навчання, роботи та місце проживання особи може не співпадати.

При цьому, відповідачем не враховано, що навчання у Володимир-Волинському педагогічному училищі імені А.Ю. Кримського переривалося на період канікул та практики, а навчальний заклад (м. Володимир-Волинський) знаходився на невеликій відстані від місця проживання позивача, як і місце роботи (м. Луцьк), що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання батьків позивача до місця навчання та роботи.

Суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, трудова книжка не належить до документів, які можуть підтверджувати або спростовувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд також зазначає, що надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №591/4104/16-а, від 02.03.2021 у справі №345/1831/17, від 17.05.2021 у справі №398/494/17, яка полягає у тому, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що йому видано посвідчення серії НОМЕР_3 (а. с. 15), а вказане посвідчення видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Тобто, наявність у позивача чинного посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_3 підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року ОСОБА_1 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та спростовує доводи відповідачів з даного приводу.

Судом також встановлено, що у період з 15.05.1991 по 10.01.1994 позивач працювала в Осівецькому ДДЗ на посаді вихователя, а з 10.01.1994 переведена з посади вихователя Осівецького ДДЗ на посаду вчителя ручного в`язання Камінь-Каширського міжшкільного навчально-виробничого комбінату, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 106 від 23.07.1991 с. Грудки, с. Осівці Камінь-Каширського району, м. Камінь-Каширський Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відтак, твердження відповідачів про те, позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 18 днів є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Період роботи позивача з 24.08.1987 по 20.08.1990 у дитячому садку № 53 Калиш-Бурунського залізорудного комбінату ім. С. Орджонікідзе Автономної Республіки Крим, тобто на території, що не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, позивачем не заперечується та не оспорюється.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки довідкою Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Грудківського старостинського округу Волинської області від 16.11.2022 № 1716 підтверджено фактичне проживання позивача у с. Грудки Камінь-Каширського району з 30.08.1968 по липень 1987 року, то це свідчить про можливість застосування до позивача початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, передбаченої статтею 55 Закону №796-XII, так як обов`язковою умовою для такого застосування є постійне проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС (з 26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, суд також зазначає, що оскільки позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідками Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Грудківського старостинського округу Волинської області від 16.11.2022 № 1716, Камінь-Каширської міської ради від 12.10.2022 № 3975 підтверджено фактичне місце проживання позивача ОСОБА_1 , з 30.08.1968 по липень 1987 року у с. Грудки Камінь-Каширського району Волинської області та з 17.06.1991 по даний час у АДРЕСА_1 , це свідчить про можливість зменшення віку додатково 1 рік за 2 роки проживання, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин за період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по липень 1987 року позивач має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки - початкова величина зниження пенсійного віку (у зв`язку із проживанням у зоні гарантованого добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року), а також додатково на 1 рік за два повних роки проживання. Тобто, пенсійний вік для ОСОБА_1 підлягає зменшенню на 6 років.

Суд наголошує, що позивач також надала основний документ, що підтверджує її право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачем 2 як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований.

Також як на одну із підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ відповідач 2 в рішенні про відмову у призначенні пенсії від 25.11.2022 № 78 вказує на відсутність необхідного страхового стажу.

Такі твердження відповідача суд вважає суперечливими та безпідставними, оскільки у вказаному рішенні відповідач зазначав про наявність у позивача страхового стажу тривалістю 38 років 10 місяців 03 дні з необхідного страхового стажу - 23 роки, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Отже, у позивача наявний страховий стаж 38 років 10 місяців 03 дні, що, з урахуванням її віку та факту проживання станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає право позивачу на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Досягнення позивачем відповідного віку (54 роки) для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, відповідачем не оспорюється.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 25.11.2022 № 78 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, у відповідності до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на призначення пенсії зі зниженням, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсійного віку.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дій ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 25.11.2022 № 78, якому суд дав належну оцінку. У даному випадку, саме це є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, яке і слід визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині необхідно задовольнити.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправним та скасування рішення органу Пенсійного фонду судом не потребує в подальшому визнання протиправними дій ГУ УПФ в Рівненській області щодо відмови в призначенні такої пенсії. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 25.11.2022 № 78 про відмову в призначені пенсії та зобов`язання відповідача ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач зверталася із заявою про призначення пенсії) призначити та виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з 31.08.2022 та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн, сплачений згідно з квитанцією від 28.11.2022 платіж номер (а.с. 8). Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача 2 в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.11.2022 № 78 про відмову у призначені пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з 31.08.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області (33004, м. Рівне, вул. Короленка, 7, ).

Суддя Р.С. Денисюк