Справа № 362/1845/22
Суддя: Сухарева О. В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/1845/22
Провадження 2-а/362/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2023 р. м. Васильків

Суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Сухарева О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення зафіксованого не в автоматичному режимі та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2022 до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся адвокат Головко О.С. в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАО №5320317 від 15.02.2022 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача 10 000,00 грн. моральної шкоди, вирішити долю судових витрат.

Ухвалою суду від 17.11.2022 відкрито провадження у справі та надано строк відповідачу для надання відзиву на позов, належним чином завіреної постанови, що оскаржується, а також доказів на підтвердження позиції відповідача.

Свої позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права і, як наслідок, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки причина зупинки транспортного засобу позивача була незаконною, порушено порядок розгляду справи, не роз`яснено права, а сама постанова містить відомості, які є взаємовиключними (позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за непред`явлення посвідчення водія, одночасно з цим поліцейським встановлено особу саме на підставі посвідчення водія НОМЕР_1 ).

В зв`язку з конфліктом між позивачем та поліцейським через неправомірні дії останнього, позивач отримав сильний стрес, йому було постановлено діагноз гіпертонічний криз, тому представник позивача просить стягнути заподіяну моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 02.01.2023, відповідач вказує, що не згоден із заявленим позовом, вважає його необґрунтованим, оскільки право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. При спілкуванні на неодноразову вимогу поліцейського позивач не пред`явив документи зазначені в пункті 2.4 а ПДР України, тому поліцейським за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції було встановлено особу водія та при перевірці встановлено наявність посвідчення водія відповідної категорії серія НОМЕР_2 , про що і зазначено в Постанові.

З боку уповноваженої особи поліції не допущено порушення порядку та процедури розгляду справи, який проведено у відповідності до вимог КУпАП, що підтверджується постановою, яка оскаржується.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови позивачем надано докази законності зупинки позивача та порушення останнім п. 12.4 ПДР України, а саме: за те, що той рухався в межах населеного пункту зі швидкістю 83 км/год при дозволеній швидкості руху 50 км/год. (оригінальний файл та фото, відео з приладу TruCam, відеозапис подій на оптичному диску, роздруківку фото з приладу TruCam, фото пломбування приладу, копію експертного висновку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, копію сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки, копію «Сертифікату перевірки типу», копію «Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки»). Оригінал оскаржуваної постанови надано не було, причини не вказані.

У відзиві на позов відповідач не заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін та свідків.

Позивачем до позовної заяви долучено копію оскаржуваної постанови, яка є належної якості і належним чином завірена.

Всі процесуальні документи та докази у справі оформлено та подано відповідно до вимог КАС України, уповноваженими особами в установленому законом порядку, тому суд приймає їх до розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам у їх сукупності й співставленні, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.ст. 72, 76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до постанови серії ЕАО №5320317 від 15.02.2022 уповноваженою особою поліції встановлено, що 15.02.2022 о 14 год 28 хв в м. Бориспіль, вул. Горбатюка, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A6 QUATRO НОМЕР_3 у межах населеного пункту з швидкістю 83 км/год, при цьому перевищив максимально встановлену швидкість, після чого на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п. 2.4 а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стосовно доводів представника позивача щодо безпідставного притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та порушення процедури розгляду справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідні положення надають повноваження органам (посадовим особам) національної поліції здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці вчинення правопорушення з винесенням постанови, що ґрунтується на власній оцінці обставин справи без складання протоколу, що є доказом за ст. 251 КУпАП.

Відповідно до роз`яснення, наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26.05.2015 по справі № 1-11/2015 положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення.

Процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху детально регламентовано розділом ІІІ Інструкції, відповідно до пунктів 1 - 2 якого справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, у тому числі ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Посилання представника позивача на те, що позивачу не надано відповідачем можливості скористатися правовою допомогою, суд оцінює критично, оскільки законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Також позивач не довів, що вчиняв дії, спрямовані на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Представник позивача в своїй позовній заяві заперечує перевищення ним швидкості та вказує на ненадання працівником поліції достатніх доказів такого перевищення, тобто працівник поліції не мав жодного доказу як підставу для зупинки транспортного засобу, тому його вимога про пред`явлення документів є неправомірною.

Відповідачем разом із відзивом на позов надано суду відеозапис з приладу TruCam, який досліджено судом, та документи, які свідчать про правильність показів вказаного приладу.

Так, з відеозапису встановлено, що автомобіль AUDI, д.н.з. НОМЕР_3 , рухається в м. Бориспіль зі швидкістю 83 км/год.

Суд приходить до висновку, що при зупинці транспортного засобу позивача працівник поліції керувався показами приладу TruCam, які вважав достовірними. Таким чином, суд розцінює причину зупинки транспортного засобу позивача як таку, що здійснена уповноваженою особою поліції на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні адміністративного правопорушення.

Позивачу було роз`яснено причину зупинки, надано для огляду підтвердження вчинення останнім порушення правил дорожнього руху, а саме: перевищення швидкості, яке було зафіксоване приладом ТruСаm.

Посилання представника позивача на застосування приладу ТruСаm не в автоматичному режимі, що суперечить способу використання приладу,не впливають на предмет розгляду - законності та обґрунтованості винесеної постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови та не заперечується представником позивача, позивач відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Зауваження представника позивача щодо того, що оскаржувана постанова містить відомості, які є взаємовиключними (позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за непред`явлення посвідчення водія, одночасно з цим поліцейським встановлено особу саме на підставі посвідчення водія НОМЕР_1 ), спростовується поясненнями представника відповідача в відзиві на позов, де вказано, що поліцейським було встановлено особу водія за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції, при перевірці встановлено наявність посвідчення водія відповідної категорії серія НОМЕР_2 , про що і зазначено в Постанові.

Таким чином, судом встановлено, що позичав, як водій транспортного засобу, який був учасником дорожнього руху, зупинений у встановленому законом порядку, не виконав передбачений законом обов`язок щодо пред`явлення працівнику поліції передбаченого законом документа - посвідчення водія відповідної категорії, з огляду на що складена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5320317 від 15.02.2022, цей факт підтверджується матеріалами справи.

Суд звертає увагу, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Доводи представника позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме: факту не здійснення правопорушення, що стало підставою зупинки його транспортного засобу, що в свою чергу не тягне за собою і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Доводи представника позивача, що він мав право не пред`являти посвідчення водія на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки така вимога поліцейського є неправомірною доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Встановлення поліцейським особи позивача на момент складення оскаржуваної постанови за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції та виявлення при цьому посвідчення водія відповідної категорії серія НОМЕР_2 не звільняє особу від обов`язку мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія) не були спростовані, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування постанови серії ЕАО №5320317 від 15.02.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Під час розгляду цього питання суд взяв до уваги постанову Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17.

Вивченням матеріалів судом не встановлено порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які спростували б факт адміністративного правопорушення надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду доведено не було.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена уповноваженою особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 72-78, 241-246, 250, 286, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення зафіксованого не в автоматичному режимі та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів від дня складання.

Рішення складено 11.01.2023.

Суддя О.В.Сухарева