Справа № 240/27090/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 102090000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини № НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) (далі відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення інспектора прикордонної служби 2-ї категорії 4-групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) майстра сержанта ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 квітня 2022 року про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є здобувачем вищої освіти, який навчається за кордоном, в Республіці Польща. 30 жовтня 2022 року при спробі виїхати за межі території України на навчання через міжнародний пункт пропуску «Краківець» надав необхідний та достатній перелік документів, які підтверджують його статус як студента закордонного вищого навчального закладу, а також облікові документи військовозобов`язаного і довідку ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) за місцем реєстрації, в яких є записи про те, що він має право на відстрочку від призову на період мобілізації, а також те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не заперечує щодо його виїзду з України для продовження навчання закордоном. Проте інспектор прикордонної служби 2-ї категорії 4-групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 не врахував надані заявником документи та прийняв протиправне рішення про відмову у перетині державного кордону громадянину України у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання державного кордону під час воєнного стану, оскільки він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду закордон.
Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
29 листопада 2022 року відповідач подав відзив на позов, у якому просить в його задоволенні відмовити. Зазначає, що статус здобувача вищої освіти надає право на відстрочку від призову під час мобілізації, проте не передбачає автоматичне надання дозволу на перетин державного кордону та зміну місця проживання. Щодо листів роз`яснень Головнокомандувача Збройних Сил України, на які посилається позивач, то такі, на думку відповідача, стосуються виключно тих студентів, які станом на 24 лютого 2022 року навчалися у закладах освіти закордоном і після оголошення мобілізації повертаються для продовження навчання, та не поширюється на тих, хто поступив на навчання після зазначеної дати. Тому наполягає, що під час перетину державного кордону позивач не надав належним чином оформлених документів, що підтверджують підстави для виїзду закордон, тому оскаржене рішення є обґрунтованими та законим.
На підставі частини 2 та 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 є громадянином України та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .
30 жовтня 2022 року позивач прибув на пункт перетину державного кордону України «Краківець» та надав:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон типу Р № НОМЕР_2 , виданий 20 квітня 2017 року;
- студентську польську візу № НОМЕР_3 з 20 серпня 2022 року по 19 вересня 2023 року;
- переклад та нотаріально засвідчені документи про навчання, а саме довідку Вищої Банківської Школи в Познані, філія в Хожеві від 21 червня 2022 року №REF-2150742 про прийняття на стаціонарне навчання з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року за спеціальністю «Фінанси та бухгалтерський облік»;
- довідку №2/21 від 21 липня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_8 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти;
- посвідчення про приписку до призовної дільниці військовозобов`язаного №2/35, видане ІНФОРМАЦІЯ_5 21 липня 2022 року з відміткою про відстрочку від призову до 30 вересня 2025 року.
За результатами перевірки зазначених документів інспектор прикордонної служби 2-ї категорії 4-групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 30 жовтня 2022 року прийняв рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, згідно якого ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
Уважаючи таке рішення протиправними ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 53 Основного Закону кожному гарантується право на освіту.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція, ЄКПЛ), підписану від імені України 09 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи № 4 і № 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи № 2 і № 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі.
ЄКПЛ та перелічені протоколи до Конвенції набрали чинності в Україні 11 вересня 1997 року.
Перший протокол до ЄКПЛ містить статтю 2 «Право на освіту», відповідно до якої нікому не може бути відмовлено у праві на освіту.
Протокол №4 до Конвенції містить статтю 2 «Свобода пересування» такого змісту:
1. Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.
2. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
3. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
4. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначає Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 3857-XII).
Відповідно до статті 1 цього Закону громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
У статті 6 Закону України №3857-XII визначено випадки, у яких право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено:
- він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;
- стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;
- він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання;
- він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;
- він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду;
- він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
При цьому у разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Державну прикордонну службу України).
Статтею 11 Закону України №3857-XII визначено, що військовослужбовці можуть виїжджати з України на загальних підставах.
Відповідно до статті 8 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб з питань виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.
Статтею 3 Закону України №3857-XII визначено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно вимог статей 20, 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2232-ХІІ) на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 389-VIII).
Згідно визначення, закріпленого у статті 1 цього Закону воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до частини 6 статті 5 Закону України № 389-VIII указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.
Стаття 6 названого Закону передбачає, що в указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 20 Закону України № 389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.
Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, як встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
На реалізацію наведеної правової норми 29 грудня 2021 року Урядом прийнято постанову №1455, якою затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан.
Згідно пункту 8 цього Порядку перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
24 лютого 2022 року Президент України прийняв Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, такого змісту:
«У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановляю:
1. Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року\
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18 квітня 2022 року\
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17 травня 2022 року\
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12 серпня 2022 року\
2. Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_9 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
3. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
4. Кабінету Міністрів України невідкладно:
1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні;
2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. […].».
Того ж дня Президент України прийняв Указ «Про загальну мобілізацію» №69/2022, затверджений Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, такого змісту:
«У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановляю:
1. Оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація).
2. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
3. Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.[…]».
Надалі строк проведення загальної мобілізації продовжувався, востаннє з 23 серпня 2022 року на 90 діб на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженого Законом України № 2501-IX від 15 серпня 2022 року.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №3543-XII).
Статтею 22 цього Закону визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед іншого з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, визначення їх призначення на особливий період.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи іншої посадової особи, визначеної у частині 3 статті 22 цього Закону.
В частині 1 статті 23 Закону України №3543-XII перелічено категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
В абзаці 2 частини 2 цієї правової норми визначено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
На реалізацію повноважень, наданих статтею 3 Закону України №3857-XII, Кабінет Міністрів України 27 січня 1995 року прийняв постанову № 57, якою затвердив Правила перетинання державного кордону України (далі Правила № 57).
До початку збройної агресії російської федерації проти України Правила №57 у редакції до 28 лютого 2022 року не передбачали окремих процедур та особливостей щодо перетинання державного кордону України військовозобов`язаними особами в умовах воєнного стану.
З моменту введення в Україні воєнного стану до дати прийняття оскарженого рішення (30 жовтня 2022 року) до Правил № 57 одинадцять разів вносились зміни та доповнення, пов`язані із перетинанням державного кордону в умовах воєнного стану.
Станом на 30 жовтня 2022 року за умови наявності відповідних документів Правила №57 передбачали процедуру перетинання державного кордону в умовах воєнного стану для більш як 18 категорій чоловіків віком від 18 до 60 років.
При цьому в пункті 26 Правил №57, у редакції постанови від 29 березня 2022 року №383 також було зазначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Однак, постановою від 01 квітня 2022 року №399, яка набрала чинності з 02 квітня 2022 року, названий пункт доповнено застереженням такого змісту: «Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 8 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Отже, з 02 квітня 2022 року Правила №57 не регламентують процедуру перетину державного кордону в умовах воєнного стану для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються закордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.
1) які мають посвідчення про відстрочку від призову та повідомлення про зарахування на спеціальний військовий облік […]
9) здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти (студенти, слухачі). Підтверджуючими документами можуть бути: довідки про відстрочку, видані військкоматами про тимчасову непридатність (від 1 до 6 місяців) до військової служби.
Згідно з листом Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 березня 2022 року № 300/1/С/962, щодо громадян України, які навчаються у закладах освіти за кордоном та на час оголошення мобілізації перебували на території України та не можуть в установленому порядку виїхати за межі України для продовження навчання, органами військового управління надано вказівку територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ) стосовно призовників та військовозобов`язаних, яким надано відстрочку від призиву для продовження навчання, зокрема за кордоном, відповідно до частини 9, 15 статті 17 Закону України №2232-ХІІ та абзацу 18 статті 23 Закону України №3543 -ХІІ, у військово-облікових документах зробити відповідні записи щодо надання їм відстрочки від призову (призову за мобілізацією).
Листом Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 квітня 2022 року № 300/1/С/1079, визначено форму довідки для виїзду за кордон для здобувачів освіти, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.
При прийнятті рішення суд керується такими мотивами.
Право кожного на освіту гарантується як Конституцією України, так і Протоколом першим до ЄКПЛ. Реалізація позивачем цього права є практично неможливою без виїзду з України в Республіку Польща, оскільки там знаходиться обраний ним заклад освіти. 30 жовтня 2022 року позивач з цією метою прибув на пункт пропуску через державний кордон України та надав для контролю описаний вище пакет документів. Право вільно залишати територію України гарантується кожному статтею 33 Конституцією України та статтею 2 Протоколу №4 до ЄКПЛ, проте у певних випадках може бути обмежене. Оскаржене рішення відповідача від 30 жовтня 2022 року про відмову в перетинанні державного кордону є втручанням в свободу пересування позивача, тому у випадку його оскарження відповідач повинен довести, що це втручання було виправданим.
Оцінюючи в цьому аспекті оскаржене рішення, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як це передбачено частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до загальновизнаних підходів ЄСПЛ до перевірки втручання держави в конвенційне право особи суд визнає оскаржене втручання виправданим (тобто таким, що не порушує право особи, гарантоване ЕКПЛ), якщо таке:
1) буде передбачене законом, здійснене «згідно із законом». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування;
2) матиме легітимну мету. У випадку статті 2 Протоколу №4 до ЄКПЛ такою метою може бути захист інтересів національної чи громадської безпеки, підтримання публічного порядку, запобігання злочину, захист здоров`я чи моралі або захист прав і свобод інших осіб;
3) буде необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою. Тобто суд має переконатися у тому, що втручання, з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним.
Оцінюючи рішення від 30 жовтня 2022 року на предмет наявності легітимної мети втручання суд ураховує таке.
ОСОБА_1 є громадянином України, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 як військовозобов`язаний. Відповідно до статті 65 Конституції України ОСОБА_1 має обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також обов`язок несення військової служби відповідно до закону. З огляду на запровадження з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану та проведення загальної мобілізації (в т.ч. на території Житомирської області, де проживає позивач) можливість прийняття компетентним державним органом рішення, що обмежує виїзд військовозобов`язаного за межі України відповідає легітимній меті «в інтересах національної безпеки».
Оцінюючи рішення від 30 жовтня 2022 року на відповідність критерію «передбачене законом» суд ураховує таке:
відповідно частини 1 статті 8 Закону України №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування уповноважено самостійно запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. Разом з тим, затверджений Урядом Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан визначає, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється «з урахуванням обмежень, встановлених законодавством». Іншими словами, цими нормативними актами тимчасових обмежень на виїзд з України на час воєнного стану не встановлено.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджено таке рішення Президента України:
- у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися [а не обмежуються] конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені в т.ч. статтею 33 Конституції України […] в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України №389-VIII;
- військовому командуванню [в т.ч. Державної прикордонної служби України] разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України №389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави;
- Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Отже, названим Законом, який затвердив описаний Указ, не встановлено тимчасове обмеження права громадян України на виїзд з України на час запровадження воєнного стану, а передбачено можливість обмеження конституційних прав, якщо це буде необхідно з метою запровадження та здійснення урядом та військовим командуванням заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05 листопада 2009 року №1710-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1710-VI) громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України №3857-XII, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Закон України № 3857-XII, який визначає порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері, не регламентує тимчасового обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадку запровадження воєнного стану. Разом з тим, статтею 3 цього Закону визначено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього закону та інших законів України.
Наведені вище положення законів України сформульовані в загальних термінах та безпосередньо не запроваджують тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України в період воєнного стану, а наділяють Уряд та військове командування повноваженнями щодо обмеження конституційних прав та свобод людини і громадянина в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території України та проведення мобілізації з метою забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
В контексті спірних правовідносин Уряд реалізував згадані повноваження шляхом неодноразового внесення змін в Правила № 57 (в період з 24 лютого по 30 жовтня 2022 року зміни вносилися одинадцять разів), визначивши переліки додаткових документів, які у разі введення на території України воєнного стану необхідні певним категоріям військовозобов`язаних громадян для перетину державного кордону. Станом на дату прийняття оскарженого рішення Правила №57 передбачали процедуру перетинання державного кордону в умовах воєнного стану для більш як 18 категоріям осіб за умови наявності відповідних документів.
При цьому в пункті 26 Правил №57 указано, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Проте ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 8 частини 3статті 23 Закону України №3543-ХІІ.
Отже на момент виникнення спірних правовідносин Правила №57 не передбачали можливості перетину державного корду громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які є здобувачами фахової передвищої та вищої освіти, асистентами-стажистами, аспірантами та докторантами, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти (студентами, слухачами), а наведені вище положення законодавства України передбачали можливість обмеження свободи пересування, в тому числі шляхом тимчасового обмеження військовозобов`язаного у праві виїзду з України, а також визначало категорії осіб, на яких такі обмеження не поширюються.
Однак, згідно зазначених вище листів Державної прикордонної служби України та Головнокомандувача Збройних Сил України обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років не застосовуються до здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти (студенти, слухачі). Підтверджуючими документами для цієї категорії осіб можуть бути довідки про відстрочку, видані ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Таке правове регулювання спірних правовідносин тяжко назвати чітким. Разом з тим, Законом України №3857-XII передбачена можливість оскаржити рішення про обмеження права на виїзд з України в суді, а відповідно до встановлених процесуальним законодавством правил такі спори віднесено до судів адміністративної юрисдикції, де обов`язок доказування правомірності власного рішення покладено на суб`єкта владних повноважень. Таке правове регулювання спірних правовідносин передбачає достатні засоби юридичного захисту проти свавільного застосування закону.
Рішення відповідача про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України обґрунтоване тим, що він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Оцінюючи це обґрунтування, суд керується такими мотивами.

Як установлено судом під час прибуття на державний кордон України для його перетину позивачем були надані паспорт громадянина України для перетину кордону з польською студентською візою на період з 20 вересня 2022 року до 19 вересня 2023 року, посвідчення про приписку до призовної дільниці №2/23 з відміткою про право на відстрочку до 30 вересня 2025 року, а також довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №2/21 від 21 липня 2022 року, про надання якої також міститься відмітка у посвідченні про приписку до призовної дільниці.

Інформацію про те, які саме документи не були надані позивачем для перетину державного кордону відповідач ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позов не зазначає.

Отже рішення відповідача, з огляду на наведені в ньому мотиви, є нерозумним та необґрунтованим, що свідчить про його протиправність.

Оцінюючи інші аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву (щодо відсутності права на перетин державного кордону з огляду на положення пункту 26 Правил №57) суд зауважу на таке.

Згідно усталених підходів касаційного суду щодо оцінки судами наданих суб`єктом владних повноважень доказів на предмет їх належності (напр. постанова палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а) адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були винайдені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Суд ураховує, що оскаржене рішення від 30 жовтня 2022 року в мотивувальній частині не містить будь-яких зауважень щодо відсутності у ОСОБА_1 як військовозобов`язаного права на перетин державного кордону згідно пункту 26 Правил №57, тому викладені у відзиві відповідні аргументи відповідача суд відхиляє як такі, що не входять в предмет доказування у цій справі.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване позивачем рішення відповідача від 30 жовтня 2022 року є протиправним і підлягає скасуванню.

На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 30 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у виїзді за межі території України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис