Справа № 804/11816/14
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2023 року м. Дніпросправа № 804/11816/14

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2014 року (суддя Ніколайчук С.В.) в справі № 804/11816/14 за позовом ОСОБА_1 до Кіровського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (далі Кіровський РВ ГУ ДМС), третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності щодо не здійснення реєстрації його постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою від 05 червня 2014 року, зобов`язання зареєструвати його за зазначеною адресою.

Заявою від 29 серпня 2014 року позивачем зменшено позовні вимоги (а.с. 21-25), відповідно до якої позивач просив зобов`язати Кіровський РВ ДМС зареєструвати його за адресою. АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2014 року позов задоволено, зобов`язано Кіровський РВ ГУ ДМС зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить скасувати постанову та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

На думку апелянта, через те, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 до перейменування) не оформлено, квартира не була приватизована, то ця квартира знаходиться у віданні Дніпровської міської ради як органу місцевого самоврядування. Оскільки оскарженою постановою зобов`язано орган ДМС зареєструвати позивача в квартирі без згоди Дніпровської міської ради та без документів, передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», частини першої статті 65 Житлового кодексу України, вважає, що таке судове рішення безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади міста в особі міської ради як власника, якому належить право комунальної власності на квартиру.

Оскільки цей спір впливає на майнові пава та інтереси як позивача, так й Дніпровської міської ради, вважає, що цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, вважає, що позивач не є особою, яка має право на вселення, до заяви ОСОБА_2 як наймача житла не долучено всіх необхідних документів, а саме згоди власника житла (Дніпровської міської ради).

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 червня 2014 року позивач звернувся до Кіровського РВ ДМС із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до якої подано талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні, заяву ОСОБА_2 про згоду на реєстрацію в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт ОСОБА_3

Кіровським РВ ДМС 6 червня 2014 року надано відповідь, якою відмовлено в реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що згода в письмовій формі ОСОБА_2 оформлена неналежним чином.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки форма заяви наймача про згоду на реєстрацію місця проживання іншої особи не передбачена законодавством, тобто в цій частині наявна прогалина в законодавстві, а право громадянина є найвищою цінністю, тому дійшов висновку про задоволення позову.

Суд визнає висновок суду першої інстанції про задоволення позову обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 станом на 2014 рік був наймачем квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває у комунальної власності.

ОСОБА_1 5 червня 2014 року звернувся до Кіровського РВ ДМС із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до якої додано талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні, заяву наймача ОСОБА_2 про згоду на реєстрацію ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт ОСОБА_3

Кіровським РВ ДМС 6 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що згода в письмовій формі ОСОБА_2 оформлена неналежним чином.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі Закон № 1382-IV), який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до статті 2 Закону № 1382-IV (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону № 1382-IV, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Частиною першою статті 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 1382-IV для реєстрації особа або її законний представник подає:

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Частиною шостою статті 6 Закону № 1382-IV передбачено, що забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

За змістом статті 11 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

На час виникнення спірних правовідносин процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування визначав Порядок

реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом МВС України № 1077 від 22 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 (далі Порядок № 1077).

Пунктом 2.2 Порядку № 1077 передбачалось, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру:

письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5);

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;

право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи (додаток 6), копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за № 84/20397;

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку;

заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

На виконання приведених вище вимог позивачем надано, зокрема, згоду ОСОБА_2 , який станом на 2014 рік був наймачем квартири АДРЕСА_2 .

При цьому суд звертає увагу, що письмова згода ОСОБА_2 за формою та змістом відповідає вимогам, встановленим додатком 5 до Порядку № 1077 (заява про реєстрацію місця проживання), зворотній бік якого містить вимоги до згоди власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації, адже в заяві ОСОБА_2 чітко висловлена згода на реєстрацію позивача у зазначеній квартирі.

Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про надання позивачем до органу реєстрації документів, що підтверджують його право на реєстрацію у житлі, тому відмова у такій реєстрації є протиправною та такою, що призводить до порушення прав позивача, а також суттєво обмежує здійснення інших цивільних, громадських та політичних прав позивача, які підлягають безумовному захисту.

Фактично єдиним доводом апелянта є те, що оскільки квартира не приватизована, то така квартира є комунальною власністю, тому зобов`язання органу ДМС зареєструвати позивача у цій квартирі без згоди власника (територіальної громади міста в особі міської ради як власника, якому належить право комунальної власності на квартиру) є незаконним та порушує права апелянта як власника житла.

Суд відхиляє ці доводи апелянта та зазначає, що апелянтом невірно трактуються приписи статті 6 Закону № 1382-IV та пункт 2.2 Порядку № 1077 в частині обов`язковості згоди власника житла відповідної територіальної громади на вселення та реєстрацію у житлі особи.

Вище приведені приписи статті 6 Закону № 1382-IV та пункту 2.2 Порядку № 1077, які чітко визначають обов`язковість згоди власника на реєстрацію особи у житлі, якщо таким власником є фізична особа.

Якщо ж житло перебуває у комунальній власності, то для реєстрації особи в такому житлі є обов`язковою згода наймача та членів сім`ї наймача, а не згода відповідного органу місцевого самоврядування як власника житла.

Аналогічні положення містяться в статті 65 Житлового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за якими наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Оскільки наймачем житла ОСОБА_2 надана згода на вселення та реєстрацію позивача у житло, відсутні підстави для надання органом місцевого самоврядування як власником житла такої згоди.

Посилання апелянта на те, що оскільки цей спір впливає на майнові пава та інтереси як позивача, так й Дніпровської міської ради, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є необґрунтованими, позаяк предметом цього спору є виключно питання дотримання відповідачем суб`єктом владних повноважень процедури реєстрації місця проживання фізичної особи та правомірності рішення про відмову у такій реєстрації, а будь-яких підстав вважати, що цей спір впливає на майнові права та інтереси позивача та міської ради, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2014 року в справі № 804/11816/14 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2014 року в справі № 804/11816/14 за позовом ОСОБА_1 до Кіровського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 5 січня 2023 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 5 січня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко