Справа № 400/4016/22
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/4016/22
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУПФУ в Миколаївській області), в якому просив:

-- визнати протиправним та скасувати рішення від 12.08.2022 року №33, прийняте ГУПФУ в Миколаївській області, за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 04.08.2022 року;

-зобов`язати ГУПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04.08.2022 року та зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи протягом жовтня 2021 року липня 2022 року на ВП «Шахта 5/6» ДП «Мирноградвугілля» та з червня 2014 року по вересень 2015 року на ПрАТ «Укрвуглебуд»;

- зобов`язати ГУПФУ в Миколаївській області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ та з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20-а, згідно заяви про призначення пенсії за віком від 04.08.2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Так, на думку позивача, він має відповідний стаж роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідками про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, а тому позивач вважає, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах. Також позивач наголошував на тому, що застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 12.08.2022 року № 33, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 04.08.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04.08.2022 року, зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи протягом жовтня 2021 року липня 2022 року на ВП «Шахта 5/6» ДП «Мирноградвугілля» та з червня 2014 року по вересень 2015 року на ПрАТ «Укрвуглебуд».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до заяви про призначення пенсії за віком від 04.08.2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,40 грн.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

В апеляційній скарзі, ГУПФУ в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не враховано, що за правилами ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач отримає право на призначення пенсії на пільгових умовах після досягнення 50 років, а рішення Конституційного Суду України 23.01.2020 №1-р/2020 на спірні правовідносини не впливає, позаяк норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» на позивача не поширюються. У зв`язку з викладеним, апелянт вважає рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах правомірним, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач, ОСОБА_1 , своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 04.08.2022 року звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням ГУПФУ в Миколаївській області від 12.08.2022 року №33 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на підземних роботах.

В рішенні вказано, шо страховий стаж позивача становить 53 років 0 місяців та 05 днів (в тому числі додатково за 25 повних років роботи за Списком №1).Стаж роботи на підземних роботах становить 21 рік 01 місць 20 днів., та зазначено що до страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом жовтня 2021 року липня 2022 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків за нарахований дохід, отже, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного пільгового стажу роботи на підземних роботах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття оскаржуваного рішення, враховуючи прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 (справа № 1-5/2018 (746/15), позивач мав право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зменшенням пенсійного віку, а відмова у зарахуванні певного періоду до страхового та пільгового стажу є протиправною, оскільки такий стаж підтверджується записами в трудовій книжці, а позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків .

Отже, суд дійшов висновку, що дії органу Пенсійного фонду щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та оскаржуване рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах свідчать про неврахування наслідків рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та є протиправними. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати ГУПФУ у Миколаївській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V.

Згідно ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку стосовно того, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача на такому підприємстві.

Слід врахувати, що вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

Таким чином, не зарахування відповідачем до страхового стажу періодів роботи протягом жовтня 2021 року липня 2022 року ( період роботи на ВП «Шахта 5/6» ДП «Мирноградвугілля), оскільки відсутня сплата страхових внесків за нарахований дохід є протиправним. Також цей період не був зарахований відповідно відповідачем і у пільговий стаж. Також не зараховано до страхового та пільгового стажу період роботи позивача на ПрАТ «Укрвуглебуд» з червня 2014 року по вересень 2015 року.

Відповідно до п. 10 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 N 383 « Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 ( 637-93-п ).

Суд першої інстанції доречно акцентував на тому, що у трудовій книжці позивача містяться всі записи про пільговий характер роботи, що свідчить про те, що відповідачем було прийняте протиправне рішення про відмову у зарахуванні до стажу вказаного періоду та про відмову у призначенні пенсії.

Так, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.».

Разом з цим, за правилами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

У свою чергу, згідно п. «а» статті 13 цього Закону у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Крім того, згідно п. 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

На думку колегії суддів судом першої інстанції цілком доречно зауважено на тому, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Посилання апелянта на те, що відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону, а відтак, останній має пріоритет у застосуванні, колегія суддів оцінюється критично, адже, як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду у згаданій вище справі, Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту судового рішення 10.01.2023р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.