Справа № 392/433/22 (2-а/392/6/22)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 392/433/22 (2-а/392/6/22)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області

на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 року (головуючий суддя Березій Ю.А.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП відділення поліції № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області лейтенанта поліції Каплунова Артема Володимировича, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Новоукраїнський РВП ГУНП в Кіровоградській області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, про визнання неправомірним і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 09.05.2022 до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача інспектора СРПП відділення поліції № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області лейтенанта поліції Каплунова Артема Володимировича, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Новоукраїнський РВП ГУНП в Кіровоградській області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати неправомірною і скасувати постанову ГАБІ № 550005 інспектора СРПП ВП №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції Каплунова А.В. від 28.04.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді попередження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також просив стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що 28 квітня 2022 року близько 17 години по вул. Містечковій в м. Мала Виска позивач був зупинений працівником поліції, який почав стверджувати, що позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що він заперечував порушення, пояснював про те, що він повертався додому з продуктового магазину, був тверезий та не вживав алкогольні напої ні в цей день, ні напередодні. Вказав, що перед початком розгляду справи він заявив клопотання про участь адвоката при розгляді справи, на що отримав відмову. Це клопотання він заявляв неодноразово, але відповідач відмовив перенести розгляд справи та забезпечити участь адвоката.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 року позов задоволено частково:

- скасовано постанову від 28 квітня 2022 року серії ГАБІ № 550005 інспектора СРПП відділення поліції № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області лейтенанта поліції Каплунова Артема Володимировича про накладення адміністративного стягнення у виді попередження на громадянина ОСОБА_1 за частиною 1 статті 178 КУпАП;

- провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У задоволення іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 992,40грн. судового збору та 3500 гривень витрат на професійну правничу допомогу, всього 4492,40грн.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відсутні докази, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи, якому передує фіксування цього правопорушення.

Разом з цим дійшов висновку, що питання стосовно визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не входить до підсудності місцевих загальних судів та відноситься до юрисдикції адміністративних окружних судів, а тому не може бути розглянуто.

З огляду на результат розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вказує, що матеріали та докази вчинення адміністративного правопорушення не зберігаються в ГУНП в Кіровоградській області, а в органі уповноваженому на розгляд адміністративних справ.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн., то зазначив, що вказана сума є неспівмірною та завищеною. Також вказав на те, що позивач не довів належними доказами сплату гонорару у відповідних платіжних дорученнях з відміткою банку.

В частині відмови від задоволення позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою від 28.04.2022 року серії ГАБІ №550005 на громадянина ОСОБА_1 за частиною 1 статті 178 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.6).

Вказана постанова прийнята інспектором СРПП відділення поліції №1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП у Кіровоградській області лейтенантом поліції Каплуновим А.В.

Позивач вважає вказану постанову протиправною.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджується, що за частиною 1 статті 178 КУпАП на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Відповідно до частини 1 статті 178 КУпАП розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, - тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є:

своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Водночас, вчинення адміністративного правопорушення підлягає доведенню відповідними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються:

- протоколом про адміністративне правопорушення,

- поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків,

- висновком експерта,

- речовими доказами,

- показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху,

- протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Слід зазначити, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі відповідно до статті 283 КУпАП.

Постанова повинна містити:

- найменування органу (посадової особи), який виніс постанову,

- дату розгляду справи;

- відомості про особу, щодо якої розглядається справа;

- опис обставин, установлених при розгляді справи;

- зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення;

- прийняте по справі рішення.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено положеннями статті 279 КУпАП.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 28.04.2022 року інспектор СРПП ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенант поліції Каплунов А.В. виніс постанову ГАБІ № 550005 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді попередження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП (а.с. 6).

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що 28.04.2022 року о 17.20 в м. Мала Виска по вул. Містечковій громадянин ОСОБА_1 перебував у громадському місці у нетверезому стані, що ображає людську гідність.

Водночас, позивач не визнає факт вчинення адміністративного правопорушення, зазначає, що після винесення постанови у медичному закладі добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння. Відповідно до результатів дослідження у крові алкоголю не виявлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд свої висновки у справі формує на підставі доказів.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, саме на відповідача (суб`єкта владних повноважень) покладається обов`язок доведення правомірності його дій/рішень.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, про вчинення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Отже, відсутні докази, на підставі яких відповідач прийняв постанову про накладення на громадянина ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Водночас, в апеляційній скарзі скаржник вказує, що матеріали та докази вчинення адміністративного правопорушення не зберігаються в ГУНП в Кіровоградській області, а в органі уповноваженому на розгляд адміністративних справ.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не був позбавлений права надати будь-які докази для підтвердження правомірності своїх дій/рішень, натомість таких доказів не надав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП.

Не надано таких доказів відповідачем і до суду апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлених відповідачем обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій/рішень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, факт вчинення позивачем правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Слід зазначити, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оскільки оскаржувана містить лише відомості, внесені відповідачем та не містить посилань на підтвердження факту вчинення правопорушення, то така обставина обґрунтовано ставить під сумнів підтвердження відповідачем факту вчинення правопорушення позивачем.

Вищезазначене є підставою для висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині скасування постанови від 28.04.2022 року серії ГАБІ №550005 про накладення на громадянина ОСОБА_1 за частиною 1 статті 178 КУпАП адміністративного стягнення у виді попередження та закриття адміністративної справи за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, в розумінні ст. 73, 74 КАС України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування в частині задоволених вимог.

Оскільки в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн., колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правову допомогу має відповідати складності справи; часу, що витрачений адвокатом; обсягу надання послуг; ціні позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3500, однак, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. є співмірною та відповідає принципу розумності.

Водночас, відповідач вважає, що сума судових витрат на правничу допомогу в такому розмірі є зависокою та неспівмірною для даної справи.

Надаючи оцінку правовідносинам між позивачем та відповідачем щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

До правової допомоги належать:

- консультації та роз`яснення з правових питань;

- складання заяв, скарг та інших документів правового характеру;

- представництво тощо.

Водночас, Конституційний Суд України в Рішенні від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надає докази сплати його витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, в апеляційній скарзі скаржник вказує про те, що позивач не довів належними доказами сплату гонорару у відповідних платіжних дорученнях з відміткою банку.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

В силу статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом (п. 1);

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п.2).

Водночас, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форми та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Цим Положенням №13 визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави для висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що, предметом дослідження в цьому випадку є обсяг фактично виконаних адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, вказаних у розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, а не облік отриманого адвокатом доходу та його оподаткування.

З огляду на викладене, а також те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Дані висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі №727/4597/19.

Відтак, розрахункова квитанція серії ЛВАК 598102 є доказом розміру визначених позивачем і його адвокатом правових послуг адвоката (а.с.8).

Разом з цим колегія суддів зауважує, що суд в силу ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) з урахуванням співмірності витрат, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку співмірності розміру витрат на правничу допомогу, зазначає, що відсутні підстави вважати, що представником позивача було витрачено значну кількість часу щодо даної справи, яка б відповідала витратам в розмірі 3500грн., зокрема, представник позивача в судовому засіданні участі не приймав, а складання позовної заяви по даній справі не відповідає співмірності щодо розміру таких витрат.

Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції визначила, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу по даній справі є розмір 300 грн.

Отже стягненню на користь позивача підлягають понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині визначення суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань якого підлягає стягнення витрат на правничу допомогу, ГУНП в Кіровоградській області не оскаржується то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Вказані обставини на переконання суду апеляційної інстанції є підставою для зміни рішення в частині вимог щодо стягнення витрат на професійну допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу 300 гривень, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на результати апеляційного розгляду та характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 272, 286, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 року змінити в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 300 (триста гривень) 00 коп.

В іншій частині рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.07.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття 12.12.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова