Справа № 120/3936/22
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3936/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

10 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луки-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луки-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Лука-Мелешківську сільської ради щодо не внесення змін в Генеральний план села Майдан-Чапельський, якими виключити земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0181 із меж прибережної захисної смуги;

- зобов`язати Лука-Мелешківську сільську раду внести зміни до існуючого Генерального плану села Майдан-Чапельський, якими виключити земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0181 із меж прибережної захисної смуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області з проханням виготовити викопіювання земельної ділянки кадастровим номером :03:001:0181 з метою подальшого звернення в Управління містобудування та архітектури для розроблення будівельного паспорту відповідно до статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Однак, отримавши викопіювання з плану зонування с. Майдан-Чапельський було виявлено, що ділянка за кадастровим :03:001:0181, яка належить йому з 08.05.2007 на праві власності за цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» була віднесена до Прибережної захисної смуги.

20.10.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням щодо внесення змін у Генеральний план села Майдан - Чапельський. Проте, станом на 14.05.2022 жодного рішення щодо внесення змін в Генеральний план села Майдан - Чапельський щодо виключення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0181 із меж прибережної захисної смуги прийнято не було. Тому вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Зазначає, що обов`язковою підставою для внесення змін до містобудівної документації (в тому числі генерального плану) є обґрунтування необхідності внесення таких змін та їх параметри відповідним уповноваженим органом містобудування. Проте доказів проведення містобудівного моніторингу з метою визначення необхідності та параметрів внесення змін до генерального плану села Майдан - Чапельський позивачем не надано.

Вказує, що згідно до п. 26 вказаного Порядку підставами для прийняття рішення щодо розроблення або внесення змін до генерального плану населеного пункту є: 1) відсутність генерального плану населеного пункту, якщо його розроблення передбачено у комплексному плані; 2) відсутність генерального плану населеного пункту, якщо територія територіальної громадив включає лише територію населеного пункту і розроблення комплексного плану не передбачено; 3) рішення органу місцевого самоврядування за результатами розгляду звіту про містобудівний моніторинг реалізації генерального плану населеного пункту, який містить пропозицію щодо внесення змін до генерального плану; 4) прийняття рішення Кабінетом Міністрів України щодо ініціювання внесення змін до генерального плану населеного пункту через виникнення державної необхідності, якщо це рішення містить положення щодо забезпечення фінансування розроблення зазначених змін. Проте, позивачем не доведено, наявність жодної з передбачених Порядком підстав для прийняття рішення щодо розроблення або внесення змін до генерального плану населеного пункту ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому вказує, що факт наявності у позивача земельної ділянки з цільовим призначенням, що не узгоджується із положення генерального плану не може бути самостійною підставою для внесення змін до існуючого генерального плану без наявності звіту про містобудівний моніторинг реалізації генерального плану населеного пункту, який би містив пропозицію щодо внесення змін до генерального плану.

12 грудня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від позивача у якому він, серед іншого, зазначає, що зобов`язання відповідача внести зміни до існуючої картографічної основи генерального плану села, в даному випадку не було втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача, а було обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, що відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 20.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Лука-Мелешківського сільського голови із заявою про внесення змін до генерального плану села Майдан Чапельський. Заяву мотивував тим, що він являється власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0181 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно даних генерального плану села Майдан Чапельський, його земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги, що не дає йому змоги побудувати будинок. До заяви ОСОБА_1 додав копію державного акту серії ЯБ №951404 від 08.05.2007, згідно якого ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0181, площею 0,1600 га та копію викопіювання з місцем розташування земельної ділянки.

29.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до Лука-Мелешківського сільського голови із заявою щодо надання роз`яснення з яких причин належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0181 віднесено до прибережної захисної смуги, коли у власність він ії отримав в травні 2008 року, а генеральний план села Майдан Чапельський затверджено в 2015 році.

Листом від 01.02.2022 № 52-12/61 виконавчий комітет Лука-Мелешківської сільської ради повідомив ОСОБА_1 , що вирішення порушеного позивачем питання потребує внесення змін до картографічної основи генерального плану села Майдан Чапельський, однак бюджетом Лука-Мелешківської сільської ради фінансування таких робіт в 2022 році не передбачено.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо не прийняття жодного рішення щодо внесення змін в Генеральний план села Майдан-Чапельський, позивач оскаржив її до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що підставою для відмови у внесені змін до генерального плану села слугувало те, що бюджетом Лука-Мелешківської сільської ради роботи щодо внесення змін до Генерального плану села ОСОБА_2 у 2022 році не передбачені, тому задовольнив позовні вимоги.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

У відповідності до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами статті 319 Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами 1, 2 статті 375 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

У відповідності до частини 4 статті 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

У статті 90 Земельного кодексу України встановлені права власників земельних ділянок, згідно якої власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; самостійно господарювати на землі та ін.

Статтею 328 цього Кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

За статтями 18-20 Земельного кодексу України цільове призначення земельної ділянки визначається у відповідності до категорії земель, серед яких виділяють, у тому числі, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

З матеріалів справи встановлено, що згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯБ №951404, виданого 08.05.2007, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1600 га, з кадастровим номером :03:001:0181, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно Генерального плану села Майдан Чапельський, належна позивачеві земельна ділянка належить до прибережної захисної смуги, де будівництво садибних житлових будинків з присадибними ділянками не передбачено.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка належать позивачеві, вона має цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Враховуючи викладене, віднесення належної позивачеві на праві приватної власності земельної ділянки до прибережної захисної смуги, що забороняє капітальне будівництво, порушує його право приватної власності на землю щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, будувати житловий будинок та інші будівлі і споруди, самостійно господарювати на землі, тобто, використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Колегія суддів зауважує, що згідно зі статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр», одним із основних принципів ведення державного земельного кадастру є об`єктивність, достовірність та повнота відомостей у Державному земельному кадастрі.

Стаття 20 вказаного Закону встановлює статус відомостей Державного земельного кадастру. У відповідності до цієї статті, відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

За приписами статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

В даному випадку містобудівна документація не відповідає відомостям Державного земельного кадастру.

Згідно частин 2, 3 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. Зонування території здійснюється, зокрема, з урахуванням попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Виходячи із вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зміни до генерального плану міста, повинні вноситися за умови повного врахування попереднього генерального плану та іншої містобудівної документації, що була розроблена з урахуванням функціонального призначення окремої території, існуючої інфраструктури, потреб населення та інших факторів.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок відповідача враховувати цільове призначення земельної ділянки при розроблені генерального плану міста, що в даному випадку зроблено не було.

Крім того, у листі № 02-12/61 від 01.02.2022 фактично не заперечує щодо внесення змін до Генерального плану, та зазначає, що відомості про неї повинні були бути враховані ще у 2015 році при розроблені плану та що вирішення питання потребує внесення змін до існуючої картографічної основи Генерального плану, в той же час зазначає, що бюджетом Лука-Мелешківської сільської ради такі роботи у 2022 році не передбачені.

Тобто фактично підставою для відмови у внесені змін до генерального плану села слугувало те, що бюджетом Лука-Мелешківської сільської ради роботи щодо внесення змін до Генерального плану села Майдан Чапельський у 2022 році не передбачені.

Згідно з положеннями статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Колегія судду зауважує, що обмежене фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права ініціювати перед сільською радою питання щодо внесення змін до Генерального плану села, адже віднесення належної йому на праві приватної власності земельної ділянки до прибережної захисної смуги, порушує його право приватної власності на землю щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, будувати житловий будинок та інші будівлі і споруди, самостійно господарювати на землі, тобто, використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Положеннями статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльність Лука-Мелешківську сільської ради щодо не внесення змін в Генеральний план села Майдан-Чапельський, якими виключити земельну ділянку з кадастровим номером :03:007:0181 із меж прибережної захисної смуги та зобов`язання Лука-Мелешківську сільську раду внести зміни до існуючого Генерального плану села Майдан-Чапельський, якими виключити земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0181 із меж прибережної захисної смуги.

Рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Луки-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.