Справа № 420/492/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/492/23
УХВАЛА

з питань забезпечення позову

10 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом заборони відповідачу-державному реєстратору прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Панфіловій Олені Іванівні, будь-яким державним реєстраторам, державним реєстраторам КП «Право», нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації до вирішення цієї справи по суті проводити будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна дачного будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначила, що 03.01.2023 року вона отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого право власності ОСОБА_1 на дачний будинок загальною площею 132,3 м2, житловою 48,1 м2, що розташований по АДРЕСА_1 було припинено. Підставою, згідно витягу, зазначено рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року по справі №947/2949/20, та постановою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року по справі №947/2949/20. Відомості про припинення прав власності ОСОБА_1 на зазначений будинок було внесено до реєстру 21.12.2022 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Панфіловою Оленою Іванівною.

Будинок, який на праві власності належить ОСОБА_1 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на території Дачно - садового товариства «Маяк-2» , юридична адреса: АДРЕСА_2 . 12.02.2020 року, ОСОБА_2 до Київського районного суду м. Одеси подав позовну заяву до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ДСТ «Маяк-2» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та виселення ОСОБА_1 з дітьми із дачного будинку. 24.02.2021 року, рішенням Київського районного суду м. Одеси, по цивільній справі № 947/2949/20, було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Зазначеним рішенням Київського районного суду м. Одеси, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція Державної реєстрації» Махортова Ігоря Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43307417 від 02.10.2018 року, на підставі якого право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на дачний будинок загальною площею 132,3 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 . У задоволенні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні нерухомістю шляхом виселення ОСОБА_1 - суд відмовив. На рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року по справі № 947/2949/20, адвокатом Бардуком В.І. до Одеського апеляційного суду було подано апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року (справа № 947/2949/20), апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бардука В.І. залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року без змін. На постанову Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року по справі № 947/2949/20, адвокатом Бардуком В.І. до Верховного Суду Касаційного цивільного суду було подано касаційну скаргу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.07.2022 року (справа № 947/2949/20 провадження № 61-18260св21), касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бардука В.І. залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року залишено без змін. Вищезазначеними рішеннями судів було скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі якого право власності зареєстровано за ОСОБА_1 . Набутого ОСОБА_1 права власності на вищезазначений будинок ніяким судовим рішенням остання не позбавлена.

Таким чином, позивач вважає, що існує реальна загроза протиправного відчуження будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , що на думку позивача створює реальну загрозу її майну.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За приписами ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина 2 ст. 151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Статтею 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів.

Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд зазначає, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які вказували б на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, суд робить висновок, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило б спір по суті до ухвалення рішення у справі, що суперечить меті застосування статті 150 КАС України.

Приймаючи до уваги наведене, суд звертає увагу, що на стадії вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом не може бути надана правова оцінка діям державного реєстратора, якими припинено право власності на належне ОСОБА_1 майно, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише в ході судового розгляду справи по суті.

Таким чином, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви є недоведеною та непідтвердженою достатніми доказами, а тому у забезпеченні позову слід відмовити.

Крім того, ОСОБА_1 у заяві зазначила, що порередньо позовні вимоги будуть викладені, як вимога про визнання незаконною проведення 21.12.2022 року реєстраційних дій державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Панфіловою О.І., якими припинено право власності на належне ОСОБА_1 майно будинок АДРЕСА_1 .

Зокрема, у постанові від 29.05.2019 року № 815/4063/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у сфері державної реєстрації виникають виключно між суб`єктом звернення за вчиненням реєстраційних дій як власником або володільцем майна та державним реєстратором як суб`єктом, уповноваженим на здійснення реєстраційних дій. При цьому, правовідносини, які виникають між цими суб`єктами, носять публічний характер, оскільки мають на меті підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Разом з цим, якщо внаслідок посвідчення набуття, переходу або припинення речового права особою шляхом вчинення певних реєстраційних дій на майно порушуються права та/або інтереси інших осіб публічного або приватного права, то правовідносини втрачають публічний характер.

Оскільки метою оскарження реєстраційних дій особою, яка уважає, що вчиненими стосовно власника або володільця майна реєстраційними діями порушено її права та/або інтереси, є припинення такого набутого речового права, то спір набуває приватноправового характеру.

Крім того, рішення та дії суб`єкта владних повноважень у сфері реєстрації або обліку прав на майно можуть оспорюватися з підстав щодо їх законності, а вимоги про визнання рішення/дій незаконними - розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації відповідного рішення/дій виникає право на майно й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання майнового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що вказані позовні вимоги, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про внесення змін до запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин з позивачем.

Керуючись ст.ст. 120, 150, 151, 154, 241, 243, 256, 294 КАС України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набрала законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 10.01.2023 року.

Суддя Г.В. Лебедєва