Справа № 755/17903/18
Суддя: Виниченко Л. М.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Ганжа Д.О.,

за участі

представника позивача Штіфонова П.С.,

представника відповідача Мельника М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу № 755/17903/18 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

у с т а н о в и в:

23.11.2018 ОСОБА_1 в особі представника Штіфонова П.С. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із адміністративним позовом про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 22.11.2018 щодо ОСОБА_2 , яке було вручено позивачу (а.с. 84-85).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.11.2018 ГУ ДМС України в м. Києві було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства щодо ОСОБА_2 , яке було вручено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, зазначаючи, що він не є громадянином російської федерації ОСОБА_2 , заперечує факт перебування у громадянстві інших держав, у тому числі і російської федерації. Вказує, що посвідчення водія РФ серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 ніколи не отримував та не виготовляв. Він являється громадянином України, оскільки на момент розпаду СРСР та отримання Україною незалежності постійно проживав на території України. Про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 видані на ім`я ОСОБА_1 визнані недійсними, він не знав та вперше про це дізнався лише 21.11.2018. Під час обшуку 21.11.2018 саме у ОСОБА_1 було вилучено водійське посвідчення з двох частин на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 . Як вбачається зі змісту протоколу обшуку вказаний предмет являв собою два окремі клаптики паперу, які могли при їх поєднанні утворити предмет схожий на посвідчення водія РФ. Таке посвідчення водія виготовляється з пластику та не може бути розділене на дві частини. Вилучений предмет, більше схожий на кольорову роздруківку на принтері, був підкинутий працівниками ГУ БКОЗ СБУ, які були присутні у квартирі та перебували без нагляду ОСОБА_1 та понятих. Він не містить необхідних для даної категорії документів реквізитів: відсутній підпис власника, а серія документа не співпадає з номером регіону (серія 77 свідчить про належність бланку до регіону «Москва», але орган видачі зазначений 74 - «Челябінськ»). Крім того, внаслідок здійснення перевірки за реєстрами ДІБДР РФ було встановлено, що посвідчення водія РФ серія НОМЕР_1 від 10.03.2011 на ім`я ОСОБА_2 не видавалося.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 було повернуто позивачу (т. 1 а.с. 22, 23).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2018 скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 128-130).

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2019 справу передано для розгляду головуючій судді Виниченко Л.М. (т. 1 а.с. 137).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.05.2019 відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в судове засідання (т. 1 а.с. 138-139).

24.05.2019 на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_1. Штіфонова П.С. надійшли письмові пояснення, в яких просить скасувати оспорюване рішення (т. 1 а.с. 151-153).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2019 задоволено клопотання представника відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Лазара О.О. про зупинення провадження у справі та зупинено провадження у справі 755/17903/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства до набрання законної сили судового рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/22275/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (т. 1 а.с. 215-217).

12.12.2019 Шостим апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14.11.2019 про зупинення провадження у справі залишено без змін (т. 1 а.с. 248-251).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2022 у справі № 640/22275/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2022, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю (т. 2 а.с. 3-15).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.11.2022 поновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 16, 17).

23.11.2022 на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від сторони позивача надійшло клопотання про долучення до справи копій документів (т. 2 а.с. 37-59).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2022 замінено у справі сторону відповідача Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (т. 2 а.с. 69).

В судовому засіданні представник позивача Штіфонов П.С. просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав, пояснив, що ОСОБА_1 є громадянином України, вказаний у спірному рішенні Мамедов В.В. є вигаданою особою.

Представник відповідача Мельник М.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Відзив на позов відповідачем не подавався.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 22.11.2018 головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ОСОБА_4 відносно громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (т. 1 а.с. 7-8).

Як убачається зі змісту вказаного рішення, 21.11.2018 при проведенні санкціонованого обшуку на підставі ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва № 755/16954/18 від 06.11.2018 по АДРЕСА_1 працівниками Київської місцевої прокуратури № 4 та співробітниками СБУ виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час обшуку, для встановлення його особи надав паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Перевальським РС УДМС України в Луганській області 21.07.2014 року та паспорт громадянина України для виїзду за кордон виданих на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього під час обшуку виявлено водійське посвідчення громадянина російської федерації на ім`я ОСОБА_2 (серія НОМЕР_1 від 10.03.2011). В ході перевірки зазначених документів встановлено, що відповідно до висновку сектору Єдиного державного демографічного реєстру відділу з питань громадянства, паспортизації та реєстрації УДМС у Луганській області затвердженого Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 137/2016 від 21.07.2016 року, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 21.07.2014 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий з порушенням чинного законодавства, підлягає вилученню та знищенню. Також встановлено, що на підставі вище вказаного паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , який також визнано недійсним та таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства. З приводу наявності у громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водійського посвідчення російської федерації (серія НОМЕР_1 від 10.03.2011) останній надавати пояснення відмовився. Своїми діями громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів на право проживання в Україні. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстав для подальшого перебування на території України, постійного законного джерела існування, свідчать про те, що ним порушені вимоги ст. 4, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вказаним рішенням громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусово повернуто до країни походження або третьої країни, зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.11.2018 з подальшою забороною в`їзду в Україну строком на 3 роки до 25.11.2021.

За вимогами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 4 розділу 1 Інструкції, іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України (ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Нормою ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до частини 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у редакції закону на час спірних правовідносин, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно частини 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у редакції закону на час спірних правовідносин, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що він не є громадянином російської федерації ОСОБА_2 , категорично заперечує факт перебування у громадянстві інших держав, у тому числі і російської федерації, зазначає, що посвідчення водія РФ серії НОМЕР_1 від 10.03.2011 ніколи не отримував та не виготовляв; він являється громадянином України, оскільки на момент розпаду СРСР та отримання Україною незалежності постійно проживав на території України; про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 видані на ім`я ОСОБА_1 визнані недійсними, він не знав та вперше про це дізнався 21.11.2018.

Надаючи оцінку наведеним доводам, як на підстави для скасування спірного рішення, суд приходить до наступного.

Питання громадянства України регулюються Конституцією України, Законом України «Про громадянство України» та міжнародними договорами України.

Перелік документів, що підтверджують громадянство України, визначений нормою ст. 5 Закону України «Про громадянство України», у який включено, зокрема: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2022 у справі № 640/22275/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії суд погодився з висновками відповідачів про те, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 21.07.2014 виданий ОСОБА_1 з порушенням вимог чинного законодавства України та вважав обґрунтованим висновок про необхідність вилучення виданого позивачу ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , оформленого на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , оформленого з порушенням вимог чинного законодавства України.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2022 у справі № 640/22275/18 залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2022, отже набрало законної сили відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України.

Вищевказаними судовими рішеннями було встановлено відсутність доказів, які б підтвердили наведені позивачем ОСОБА_1 доводи та обставини щодо постійного його проживання на території України, а також втрати ним паспорта громадянина України, отриманого по досягненню 16-річного віку.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що позивач станом на час виникнення спірних правовідносин та винесення оспорюваного рішення проживав без документів на право проживання в Україні, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В свою чергу головний спеціаліст відділу протидії нелегальній міграції управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ОСОБА_4 , яким ухвалено спірне рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відсутні.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про громадянство України», Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, ст. ст. 1, 2, 5, 8-10, 77, 78, 139, 241-246, 250, 268, 269, 271, 286, 288 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ідентифікаційний .

Суддя