Справа № 200/16498/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 січня 2023 року

м. Київ

справа № 200/16498/21

адміністративне провадження № К/990/35478/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/16498/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - П`ятнадцята кадрова комісія) від 13 вересня 2021 року №316 про неуспішне проходження ним атестації, як прокурором Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області;

- визнати протиправним і скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 21 жовтня 2021 року №2614-к про звільнення його з посади прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області;

- поновити його в Донецькій обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній (рівноцінній) посаді прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області, з 23 жовтня 2021 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №316, прийняте щодо ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 21 жовтня 2021 року № 2614-к;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області з 23 жовтня 2021 року;

- стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22613,88 грн, з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;

- в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі №200/16498/21 повернуто особі, яка її подала.

14 грудня 2022 року до Суду повторно надійшла касаційна скарга Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі №200/16498/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі заявник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що станом на час прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення був відсутній Верховного Суду у справах такої категорії щодо застосування підпункту 3 пункту 7, пунктів 14,17 розділу ІІ Закону № 113-ІХ та пунктів 7, 8 Порядку № 221, а також пункту 6 розділу ІІІ цього Порядку з урахуванням обставин наявності процедурного рішення кадрової комісії стосовно задоволення заяви позивача про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та в подальшому пізнішою датою прийнятого рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, ухваленого за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (ненабрання мінімального прохідного балу).

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, підстави необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Проте, всупереч зазначених вимог, заявником не указано у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування конкретної норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Разом з цим Суд також критично оцінює посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.11.2022 у справі № 600/6322/21-а щодо законності рішення П`ятнадцятої кадрової комісії в аналогічній справі, оскільки вона була ухвалена після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, Суд визнає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника на неврахування позицій Верховного Суду стосовно проходження процедури атестації прокурорами відповідно до положень Закону № 113-ІХ, які викладені у постановах від 21.09.2021 у справах №200/5038/20-а, №160/6204/20, від 24.09.2021 у справах №140/3790/19, №160/6596/20, №280/4314/20, від 29.09.2021 у справах №640/1218/21, №440/2682/20, а також неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах з подібними правовідносинами стосовно проходження прокурорами другого етапу - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, а саме у постановах: від 29.09.2021 у справі №440/2682/20, від 20.10.2021 у справах №420/4196/20, № 280/3705/20, №440/2700/20, від 21.10.2021 у справі №520/5000/2020, від 11.11.2021 у справі №580/1859/20, від 25.11.2021 у справі №160/6148/20, від 17.11.2021 у справах №340/1673/20, №140/8233/20, від 29.11.2021 у справі №200/4759/20-а.

Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є наявність та взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Водночас скаржником вказаних вимог не дотримано. Також скаржником не зазначено, який безпосередньо висновок Верховного Суду не було враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору у цій справі. При цьому, Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З урахуванням викладеного, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про зупинення виконання судових рішень не підлягають вирішенню.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/16498/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська