Справа № 340/2497/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 340/2497/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року (головуючий суддя Кравчук О.В.)

в адміністративній справі №340/2497/22 за позовом ОСОБА_1

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 11.05.2022 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати дії відповідача - Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо конфіскації легкового автомобіля марки FORD ESCAPE, vinnum НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) протиправними;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повернути легковий автомобіль марки FORD ESCAPE, vinnumb НОМЕР_5 його власнику - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Ухвалою суду від 12.05.2022 року позивачеві відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки спір, що виник між сторонами, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Позивачу роз`яснено його право на звернення до суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства. (а.с. 32)

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 року вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду (а.с. 53).

21.09.2022 року позивачем подана заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, в якій просить (а.с. 57-60):

- застосувати захід забезпечення позову у вигляді заборони користуватись відповідачеві легковим автомобілем FORD ESCAPE, vin number: НОМЕР_6 ;

- заборонити проводити реєстрацію транспортного засобу в органах МРЕВ;

- зафіксувати показники одометра шляхом фотографування його відповідачем.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що забезпечення позову в запропонований позивачем спосіб призведене до нівелювання встановленого законом військово-транспортного обов`язку позивача як громадянина та власника транспортного засобу. Вказав, що оцінка доводам позивача про порушення відповідачем процедури примусового вилучення транспортного засобу буде надана судом при вирішенні даної справи по суті заявлених вимог після встановлення дійсних обставин справи та зі з`ясуванням позиції відповідача.

Не погодившись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вказує, що з моменту реєстрації права власності на автомобіль в органах МРЕВ за відповідачем правильним способом захисту прав буде «скасування права власності» та «визнання права власності за позивачем» у «зв`язку з протиправними діями відповідача». Зазначає, що фотографування показників одометра покаже чи використовувався зазначений автомобіль. Зауважує, що такі показники зафіксовані у митній декларації та фотофіксація у місці продажу (Республіка Корея).

В силу ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали про відмову у забезпеченні позову, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм процесуального законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже підставою для забезпечення позову є умова, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, або ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав позивача.

Частинами 1, 4 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що свої вимоги необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач мотивує очевидною протиправністю дій відповідача - Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо конфіскації легкового автомобіля марки FORD ESCAPE, vinnum НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Вважає, що з моменту реєстрації права власності на автомобіль в органах МРЕВ за відповідачем правильним способом захисту прав буде «скасування права власності» та «визнання права власності за позивачем» у «зв`язку з протиправними діями відповідача». Зазначає, що фотографування показників одометра покаже чи використовувався зазначений автомобіль. Зауважує, що такі показники зафіксовані у митній декларації та фотофіксація у місці продажу (Республіка Корея).

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову у такий спосіб, як зазначає позивач, буде фактичним вирішенням спору по суті до ухвалення рішення, що в даному випадку є неприпустимим та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову також врахував, що належний позивачеві автомобіль було примусово вилучено відповідачем 18.03.2022 року в умовах правового режиму воєнного стану для потреб Збройних Сил України.

Колегія суддів апеляційної інстанції досліджуючи підстави щодо можливості задоволення заяви про забезпечення позову (у спосіб, який вказує позивач), зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Отже, в силу зазначеної конституційної норми примусове відчуження об`єктів права приватної власності допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану з наступним повним відшкодуванням їх вартості.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Подальшими Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, від 15.08.2022 №2500-ІХ воєнний стан продовжено.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (ЗУ №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пунктів 3, 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (№389-VIII), в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю;

- примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (ЗУ №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Стаття ж 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№3543-XII) визначає військово-транспортний обов`язок.

Зокрема, частинами 1 та 2 статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№3543-XII) передбачено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1921 затверджено «Положення про військово-транспортний обов`язок» (Положення №1921), яким визначено порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації.

Згідно з пунктом 6 Положення №1921 військово-транспортний обов`язок є складовою частиною мобілізаційної підготовки і мобілізації в державі та включає в себе проведення заходів, пов`язаних з військовим обліком, завчасною підготовкою, перевіркою готовності до передачі та передачею в особливий період транспортних засобів і техніки військовим формуванням.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу використовувати належний позивачу транспортний засіб суперечить встановленому статті 6 Закону №3543-XII та пункту 6 Положення №1921 військово-транспортному обов`язку власників транспортних засобів - громадян, що є неприпустимим під час оголошеної Президентом України загальної мобілізації в умовах воєнного стану, який наразі триває в Україні.

Зокрема, забезпечення позову в запропонований позивачем спосіб призведене до нівелювання встановленого законом військово-транспортного обов`язку позивача як громадянина та власника транспортного засобу. Водночас оцінка доводам позивача про порушення відповідачем процедури примусового вилучення транспортного засобу буде надана судом при вирішенні даної справи по суті заявлених вимог після встановлення дійсних обставин справи та зі з`ясуванням позиції відповідача, як вказав і суд першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спосіб, який зазначений позивачем, відсутні підстави для забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись статтями 150, 151, 316 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова