Справа № 348/2294/22
Суддя: Бурдун Т. А.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2294/22

Провадження № 2-а/348/37/22

04 січня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді: Бурдун Т.А.

з участю: секретаря судового засідання: Дмитрук С.І.,

представника позивача: адвоката Капака В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії БАД № 702817 від 02 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Капак В.М., звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом та в обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі БАД №702817 від 02 грудня 2022 року о 10 год. 40 хв., в с. Лоєва по вул. Грушевського, він керуючи автомобілем, здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу, а також на державний номерний знак встановлені сторонні предмети, а саме металева сітка, чим порушив п.п.15.9 г, 2.9 в ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 121-3 КУпАП, за що на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. Вважає, що поліцейським не надано належних доказів у розумінні ст. 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем ПДР, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та правомірність прийнятої оскаржуваної постанови. У пункті 7 даної постанови «до постанови додаються» нічого не зазначено та не надано жодних доказів вини позивача. Тому позивач просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №702817 від 02 грудня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2022 року було відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача - адвокат Капак В.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити, зазначив, що позивач з постановою категорично не згодний. Норма частини 1 ст. 121-3 КУпАп є бланкетною та відсилає до п. 2.9.в ПДР України, який, зокрема, визначає, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що закритий іншими предметами, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.Так, дійсно на задній номерний знак, встановлена металева сітка, яка однак, дає змогу чітко визначити номер з відстані 20 метрів. Працівником поліції при винесенні постанови не надано жодних доказів, що свідчать про неможливість ідентифікації номерного знаку з відстані 20 метрів. Вказана обставина підтверджується фотознімками.

Щодо порушення вимоги про зупинку ближче ніж за 10 метрів від пішохідного переходу, то позивач здійснив зупинку саме на вимогу працівника поліції. Відстань від пішохідного переходу до місця зупинки транспортного засобу працівниками поліції ніяким чином не вимірювалася. Крім того, постанова не містить додатків, так у п.7 постанови «до постанови додається» взагалі нічого не зазначено, хоча до відзиву додане відео. Зазначив, що аргументи відповідача про стягнення витрат на оплату правової допомоги у розмірі 5000, 00 грн. є безпідставними, оскільки відповідно до квитанції такі витрати складають 1000,00 грн.

У судове засідання уповноважений представник відповідача - Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, однак подав відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити. Представник вважає, що суб`єктом владних повноважень оскаржувана постанова винесена у суворій відповідності з Кодексом України про адміністративні правопорушення та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі. Також вказав, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є не співмірною та значно завищеною. Крім того, до відзиву додано диск з відеозаписом з відеореєстратора поліцейського та фотознімок.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 72-74 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 02.12.2022 поліцейським СРПП лейтенантом поліції Максимко В.М. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 702817, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст.121-3 КУпАП та згідно ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 гривень. Як вбачається зі змісту постанови поліцейським встановлено, що 02 грудня 2022 року о 10 год. 45 хв., в с.Лоєва по вул. Грушевського, водій, керуючи транспортним засобом Mersedes Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу, крім того, на державний номерний знак встановлені сторонні предмети, а саме металева сітка, чим порушив вимоги п.п.15.9г та 2.9 в, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_2 не погодився з даною постановою та оскаржив її до суду.

Наведене свідчить про наявність публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Суд зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень, відповідача у справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Пунктом 15.9 «ґ» ПДР України визначено, що зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга - забороняється.

Згідно п.2.9.в ПДР України водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративним правопорушенням є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Для визначення правомірності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП необхідно встановити факт здійснення зупинки ближче 10 метрів до пішохідного переходу; та за ч.1ст. 121-3 КУпАП - керування транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача надав суду оптичний диск з відеозаписом, на якому зображено рух транспортного засобу позивача та його зупинку на вимогу працівників поліції. При цьому, вказане відео не містить фіксування зображення пішохідного переходу чи дорожнього знаку 5.38.1. Так саме не містить результатів вимірювання відстані від пішохідного переходу до місця зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

Отже, на доданому представником відповідача відеозаписі та доданих фотознімках позивачем достовірно не прослідковується факт порушення позивачем вимог ПДР, а саме здійснення зупинки ближче 10 метрів до пішохідного переходу. Більше того, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що зупинку позивач здійснив саме на вимогу працівників поліції. Крім того, жодних вимірів відстані від пішохідного переходу до місця зупинки транспортного засобу працівниками поліції проведено не було.

Так само працівником поліції при винесенні постанови не зазначено жодних доказів, що свідчать про неможливість ідентифікації номерного знаку з відстані 20 метрів. Не було надано таких доказів і під час розгляду справи.

Отже, всупереч ст.245 КУпАП відповідач не вжив заходів для повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення поданій справі.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а, вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ч.2 ст.79 КАС України відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем 02.12.2022 о 10 годині 40 хвилині по вулиці Грушевського в с. Лоєва Надвірнянського району адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст. 121-3 КУпАп, а отже, не доведена й правомірність оскаржуваної постанови.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд вважає, що аналіз фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи, у їх взаємному зв`язку та сукупності, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а тому оскаржувана постанова винесена без законних на те підстав, є протиправною та підлягає скасуванню, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно з якою за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь документально підтверджених витрат по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частиною першою, пунктом першим частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За визначенням, що міститься у пункті 4 частини першої статті 1 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина перша статті 13 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до підпункту 14.1.226. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду копію договору по надання правової допомоги № 163/2022 від 08 грудня 2022, укладеного між ним та адвокатом Капаком В.М., копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Капаком В.М., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Капака В.М., а також квитанцію від 08.12.2022 №34/2022, відповідно до якої ОСОБА_1 08.12.2022 сплатив адвокату Капаку В.М. 1000,00 грн. згідно з договором №163/2022 від 08.12.2022.

Враховуючи те, що відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність, а Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, тобто законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документу, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19, від 14.05.2020 у справі № 344/7365/16-а, від 15.09.2021 у справі № 440/4206/19.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що надана позивачем квитанція від 08.12.2022 № 34/2022 є належним доказом оплати ОСОБА_2 наданих послуг адвоката Капака В.М.

Посилання представника відповідача на те, що сума витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5000,00 грн. є не неспівмірною зі складністю справи, є неспроможними з огляду на те, що відповідно до квитанції № 34/2022 позивач сплатив за надані юридичні послуги суму у розмірі 1000,00 грн. Вказану обставину також підтвердив у судовому засіданні і представник позивача- адвокат Капак В.М.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 241-246, 255, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії БАД № 702817 від 02 грудня 2022 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 702817 від 02 грудня 2022 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.121-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн., провадження по справі - закрити.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 496,20 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1000,00 грн., а всього стягнути 1496,20 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача- адвокат Капак Віталій Михайлович, адреса місцезнаходження: 78405, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Черемшини, 7/4.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, адреса місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15.

Повний текст рішення складено 06.01.2022.

Суддя Т.А.Бурдун