Справа № 380/20980/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/20980/21 пров. № А/857/12487/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення 09:57:14,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 19 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: визнати протиправною відмову щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону»; зобов`язати надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га. на АДРЕСА_1 та передати зазначену ділянку їй у власність.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 серпня 2019 року її представник, ОСОБА_2 , звернулась в її інтересах до Управління земельних ресурсів Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Вказує, що 26 жовтня 2021 року Управління земельних ресурсів надіслало лист № 2403, в якому зазначило, що згідно протоколу засідання комісії з добору земельних ділянок комунальної власності для продажу у власність або права оренди на земельних торгах № 7 від 13 травня 2021 року встановлено, що спірна земельна ділянка є інвестиційно привабливою, внаслідок чого підготовлено альтернативний проект ухвали «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». Також у листі вказано, що на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради 07 жовтня 2021 року розглядались два проекти ухвал «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». За результатами пленарного засідання прийнято ухвалу від 07 жовтня 2021 року № 1526 «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону», а їй відповідно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважає таку відмову безпідставною, такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки відповідачем грубо порушено строк розгляду її заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також не надано вмотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Львівської міської ради щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 1526 від 07.10.2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону». Зобов`язано Львівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га на АДРЕСА_1 та передати зазначену ділянку їй у власність.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в ухвалі Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону» не вказано кадастрового номеру земельної ділянки, лише зазначено орієнтовну площу 0,0600 га. З огляду на наведене суд прийшов до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану ухвалу в межах наданої йому компетенції, допустив порушення процедури включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, в частині зазначення кадастрового номеру останньої, а відтак бажана для позивача земельна ділянка не вважається включеною до числа тих, права на які виставляються на земельні торги. Відповідач не довів тієї обставини, що на час прийняття оспорюваної ухвали земельна ділянка, щодо якої позивачем було подано клопотання, у визначеному законом порядку була виставлена на земельні торги. З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до висновку, що ухвала Львівської міської ради від 07 жовтня 2021 року № 1526 «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону» є необґрунтованою, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування цієї ухвали підлягають задоволенню. Оскільки Управління земельних ресурсів Львівської міської ради 16 серпня 2019 року повідомило представника позивача, що її звернення було розглянуто та підготовлено відповідний проект ухвали ЛМР про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , відсутні обставини, які б впливали на вирішення питання про можливість надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою подальшої передачі у приватну власність спірної земельної ділянки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради від 07 жовтня 2021 року розглядались два проекти ухвал: «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 », «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». Вказує, що ненабрання проектом ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » достатньої кількості голосів депутатського корпусу не є відмовою ради у наданні дозволу. Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні передчасно застосовано до ухвали Львівської міської ради від 07 жовтня 2021 року № 1526 норму ст. 136 Земельного кодексу України.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що безпідставними є доводи скаржника про те, що Львівська міська рада не відмовляла позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а прийняла альтернативну ухвалу про затвердження спірної земельної ділянки для продажу на земельних торгах у формі аукціону. Вказує, що, прийнявши ухвалу від 07 жовтня 2021 року, відповідач унеможливив надання дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Звертає увагу на те, що відповідачем пропущено строк розгляду вказаного клопотання позивача, а факт наявності проекту ухвали Львівської міської ради про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 свідчить про виконання позивачем всіх передумов для отримання відповідного дозволу.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.08.1974 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою відділом комунального господарства виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих (а.с.14).

З моменту виділу даної земельної ділянки ОСОБА_3 та її родина користувались нею.

Після смерті ОСОБА_3 даною земельною ділянкою продовжила користуватись її донька ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 спірною земельною ділянкою користується її донька - ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин ОСОБА_3 Зубань ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підтверджується наступними документами:

- 14.03.1946 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 9 від 20.04.2019);

- ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_8 народилась донька - ОСОБА_9 (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження 1 від 20.04.2019):

- 06.01.1958 шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було розірвано, внаслідок чого ОСОБА_11 змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_12 » (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 9 від 20.04.2019 );

- 07.01.1958 ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_13 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 2 від 20.04.2019);

- 26.01.1974 ОСОБА_9 (донька ОСОБА_3 ) уклала шлюб з ОСОБА_15 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_16 » (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 1);

- ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції на підставі актового запису № 7444.

16.08.2019 представник ОСОБА_1 , Брона М.В., звернулась на підставі нотаріально посвідченої довіреності в інтересах ОСОБА_1 до Управління земельних ресурсів Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

29.11.2019 представником позивача отримано відповідь Управління земельних ресурсів ЛМР № 2403-5271 від 29.11.2019 про те, що її звернення було розглянуто та підготовлено відповідний проект ухвали Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою за земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.17).

26.10.2021 Управління земельних ресурсів надіслало позивачу лист № 2403 вих. 98665 від 26.10.2021 року, в якому зазначило, що згідно протоколу № 7 від 13.05.2021 засідання комісії з добору земельних ділянок комунальної власності для продажу у власність або права оренди на земельних торгах встановлено, що спірна земельна ділянка є інвестиційно привабливою, внаслідок чого підготовлено альтернативний проект ухвали «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». Вказано, що на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради 07.10.2021 розглядались два проекти ухвал «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». За результатами пленарного засідання прийнято ухвалу від 07.10.2021 № 1526 «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону» (а.с.18-19).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною відмови щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України (далі ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Крім того, ст. 12 ЗК України передбачає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед інших належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови у передачі регламентовані нормами ЗК України.

Стаття 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття у місячний строк відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому, частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.08.2019 представник позивача звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,06 га, яка розташована у АДРЕСА_1 .

29.11.2019 представником позивача отримано відповідь Управління земельних ресурсів ЛМР № 2403-5271 від 29.11.2019 про те, що її звернення було розглянуто та підготовлено відповідний проект ухвали Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою за земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.17, 52-53).

26.10.2021 Управління земельних ресурсів надіслало позивачу лист № 2403 вих. 98665 від 26.10.2021 року, в якому зазначило, що згідно протоколу № 7 від 13.05.2021 засідання комісії з добору земельних ділянок комунальної власності для продажу у власність або права оренди на земельних торгах встановлено, що спірна земельна ділянка є інвестиційно привабливою, внаслідок чого підготовлено альтернативний проект ухвали «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». Вказано, що на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради 07.10.2021 розглядались два проекти ухвал «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » та «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону». За результатами пленарного засідання прийнято ухвалу від 07.10.2021 № 1526 «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону» (а.с.18-19).

Колегія суддів вказує на те, що у частині 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Також відповідно до частини 5 ст. 46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше, ніж один раз на місяць.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем більш, ніж на два роки, пропущено, встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України, місячний строк розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також не надано жодних обгрунтованих пояснень щодо тривалого нерозгляду даного питання на сесії Львівської міської ради.

У листі відповідача від 26 жовтня 2021 року зазначено про те, що звернення від гр. ОСОБА_1 від 16 серпня 2019 року розглянуто, підготовлено проект ухвали «Про надання гр. Зубань дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Доводи скаржника про те, що проект ухвали Львівської міської ради про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення документації із землеустрою за земельну ділянку по АДРЕСА_1 був відхилений у зв`язку із ненабранням необхідної кількості голосів, є необгрунтованими, оскільки така підстава для відмови не передбачена частиною сьомою статті 118 ЗК України, якою визначено вичерний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає що лист Львівської міської ради від 26 жовтня 2021 року не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України, оскільки дозвіл про надання проекту землеустрою або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Суд апеляційної інстанції вказує, що відсутність належним чином оформленого рішення Львівської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, у цьому випадку має місце протиправна бездіяльність.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про визнання протиправною відмови Львівської міської ради щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач не прийняв жодного передбаченого законом рішення за наслідками розгляду клопотання позивача, а лише надіслав позивачу лист від 26 жовтня 2021 року № 2403 вих 98665, у якому повідомлено про прийняття ухвали від 07 жовтня 2021 року №1526 «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону», суд апеляційної інстанції не входить в обговорення вказаних у цьому листі відповідача підстав, оскільки такий документ не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4, частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак не може бути предметом судового розгляду.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 818/1010/17.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Львівської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 серпня 2019 року (зареєстровану за № 3-Б-94173-АП-Ш-2403) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га на АДРЕСА_1 та прийняти за наслідками її розгляду рішення по суті порушеного у заяві питання у відповідності з вимогами статті 118 Земельного кодексу України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону», колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у заяві про збільшення позовних вимог вказано, що прийнята Львівською міською радою ухвала від 07 жовтня 2021 року № 1526 порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки предметом вказаної ухвали є земельна ділянка, якою понад 40 років на законних підставах користується вона та її сім`я і у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення такої було безпідставно, незаконно та необгрунтовано відмовлено (а.с.49-51).

Із матеріалів справи слідує, що ухвалою Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону»: 1. Затверджено земельну ділянку на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0600 га (код КВЦПЗ 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для продажу у власність або права оренди на земельних торгах у формі аукціону. 2. Надано управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га на АДРЕСА_1 . 3. Фінансування підготовки лота до продажу на земельних торгах та проведення земельних торгів здійснити без використання бюджетних коштів за рахунок коштів виконавця земельних торгів на підставі договору про підготовку лота до проведення та про організацію і проведення земельних торгів у формі аукціону між організатором торгів та виконавцем земельних торгів з наступним відшкодуванням витрат виконавцю земельних торгів за рахунок коштів, які сплачуються покупцем лота. 4. Управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування: 4.1. Визначити у встановленому порядку виконавця земельних торгів. 4.2. Укласти договір з виконавцем земельних торгів про підготовку лоту до проведення та про організацію і проведення земельних торгів у формі аукціону. 4.3. Подати у встановленому порядку міській раді на затвердження технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про те, що відповідач, приймаючи оскаржувану ухвалу в межах наданої йому компетенції, допустив порушення процедури включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, в частині зазначення кадастрового номеру останньої, а відтак бажана для позивача земельна ділянка не вважається включеною до числа тих, права на які виставляються на земельні торги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок помилковим, оскільки такий зроблений із порушенням норм матеріального права, судом першої інстанції застосовано норми статті 136 ЗК України в редакції, яка не була чинною на момент прийняття ухвали Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону».

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЗК України (в редакції від 07 жовтня 2021 року) земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 136 ЗК України (в редакції від 07 жовтня 2021 року) підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів. Підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення та затвердження у встановленому законодавством порядку документації із землеустрою (у разі формування земельної ділянки, зміни цільового призначення земельної ділянки та в разі, якщо відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру).

Згідно з ч. 5 ст. 136 ЗК України (в редакції від 07 жовтня 2021 року) земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Аналіз приписів статті 136 ЗК України свідчить про те, що включення земельної ділянки державної чи комунальної власності, або прав на неї до переліку земельних ділянок для продажу на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, Львівська міська рада відповідно до ухвали від 07 жовтня 2021 року затвердила земельну ділянку на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0600 га (код КВЦПЗ 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для продажу у власність або права оренди на земельних торгах у формі аукціону.

Колегія суддів вважає, що прийняття Львівською міською радою ухвали № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону» порушує права позивача на захист його законного інтересу щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га на АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14.

Як слідує з приписів статті 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Виходячи з викладеного, рішення відповідача про надання третій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не встановлює обмежень щодо реалізації позивачем права на отримання у встановленому законом порядку цієї земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 295/14795/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 750/8511/17, від 05 березня 2019 року у справі № 360/2334/17 та від 28 лютого 2020 року у справі №461/1257/17, від 15 березня 2021 року у справі № 441/701/17.

Із ухвали Львівської міської ради від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на торгах у формі аукціону», зокрема, слідує, що управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га на АДРЕСА_1 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц сформулювала загальні підходи до вирішення спорів, у яких на одну земельну ділянку претендують кілька осіб, вказавши, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 154/3345/16.

Таким чином, ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування з підготовки проекту ухвали «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону» одночасно із розглядом заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , є оцінка добросовісності дій міської ради та позивача з урахуванням конкретних обставин справи.

В контексті оцінки вирішення вищевказаного питання колегія суддів звертає увагу на те, що представником позивача подано заяву про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ще 16 серпня 2019 року.

Як зазначено вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем більш, ніж на два роки, пропущено встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України, місячний строк розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також не надано жодних обгрунтованих пояснень щодо тривагого затягування розгляду даного питання на сесії Львівської міської ради.

Із матеріалів справи слідує, що листом Управління земельних ресурсів ЛМР № 2403-5271 від 29.11.2019 повідомлено позивача про те, що її звернення було розглянуто та підготовлено відповідний проект ухвали Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою за земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.17, 52-53).

Натомість, згідно з протоколом № 7 від 13.05.2021 засідання комісії з добору земельних ділянок комунальної власності для продажу у власність або права оренди на земельних торгах встановлено, що спірна земельна ділянка є інвестиційно привабливою, внаслідок чого підготовлено альтернативний проект ухвали «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону».

Колегія суддів констатує, що з моменту надіслання позивачу повідомлення про те, що її звернення було розглянуто та підготовлено відповідний проект ухвали Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою за земельну ділянку по АДРЕСА_1 до моменту підготовки альтернативного проекту ухвали «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону» минуло півтора року, що свідчить про недобросовісність дій відповідача при вирішенні заяви позивача.

Із вищенаведеного слідує, що відповідачем допущено необґрунтоване зволікання з розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не розглянуто вказану заяву у відповідності до ст. 118 ЗК України, не прийнято жодного з передбачених статтею 118 ЗК України рішень, і у той же час підготовлено проект та прийнято ухвалу «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_1 для продажу на земельних торгах у формі аукціону», якою, зокрема, надано управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Посилання скаржника на те, що прийняття міською радою оскаржуваної ухвали забезпечить поступлення коштів до місцевого бюджету для забезпечення ефективного використання земельного фонду міста, впровадження відкритих економічних методів регулювання земельних відносин, розвитку інфраструктури первинного ринку землі, забезпечення додаткових коштів для виконання програм соціально-економічного розвитку міста, є безпідставним у контексті спірних правовідносин та обставин справи, оскільки така позиція ігнорує право позивача на захист його законного інтересу щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га на АДРЕСА_1 .

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що у цій справі відсутні ознаки недобросовісної поведінки з боку позивача. Отримавши лист Управління земельних ресурсів ЛМР № 2403-5271 від 29.11.2019 з повідомленням про те, що її звернення було розглянуто та підготовлено відповідний проект ухвали Львівської міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою за земельну ділянку по АДРЕСА_1 , позивач мала справедливі очікування на надання відповідачем дозволу на виготовлення проекту земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку відповідачем не були забезпечені правомірні сподівання позивача на позитивне вирішення його заяви, первісно поданої ще в серпні 2019 року. Водночас, такі правомірні очікування позивача повинні бути забезпечені з боку відповідача із повним застосуванням власних дискреційних повноважень, в тому числі із застосуванням принципу «належного урядування» в такій процедурі, для реалізації права позивача на земельну ділянку з метою подальшого недопущення тяганини у вказаному питанні.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 813/2755/18.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є земельна ділянка площею 0,06 га по АДРЕСА_1 , якою понад 40 років на законних підставах користуються позивач та її сім`я.

Із матеріалів справи слідує, що 21.08.1974 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 0,06 га. по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою відділом комунального господарства виконкому Ленінського районної ради депутатів трудящих. Згідно з вказаною довідкою від 21 серпня 1974 року, така видана медсестрі ОСОБА_3 про те, що їй наділяється земельна ділянка 0,06 га по АДРЕСА_2 без права капітальної забудови (а.с.14).

Судом першої інстанції встановлено, що з моменту виділу даної земельної ділянки ОСОБА_3 та її родина користувались нею.

Після смерті ОСОБА_3 даною земельною ділянкою продовжила користуватись її донька ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 спірною земельною ділянкою користується її донька - ОСОБА_1 , позивач у цій справі.

Факт родинних відносин ОСОБА_3 Зубань ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підтверджується відповідними витягами із Державного реєстру актів цивільного стану громадян, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Пунктом 7 Розділу X Перехідні положення ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Проаналізувавши вищенаведене у системному взаємозв`язку із обставинами справи, колегія суддів вважає, що залишення в силі судом апеляційної інстанції ухвали Львівської міської ради від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_2 для продажу на торгах у формі аукціону», та подальша її реалізація фактично унеможливлює розгляд заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з урахуванням правової оцінки суду, викладеної у цій постанові, тому вказану ухвалу слід визнати протиправною та скасувати.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_2 для продажу на торгах у формі аукціону», оскільки вказана ухвала прийнята відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, недобросовісно та непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямована ця ухвала.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з платіжними дорученнями № 83752 від 08 листопада 2021 року та № 0.0..1 від 27 січня 2022 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1816 грн.

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1816 грн.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі № 380/20980/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Львівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 серпня 2019 року (зареєстровану за № 3-Б-94173-АП-Ш-2403) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га на АДРЕСА_1 та прийняти за наслідками її розгляду рішення по суті порушеного у заяві питання у відповідності з вимогами статті 118 Земельного кодексу України.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 1526 від 07 жовтня 2021 року «Про затвердження земельної ділянки на АДРЕСА_2 для продажу на торгах у формі аукціону».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок 1, ) судовий збір в сумі 1816 (тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 09 січня 2023 року.