Справа № 120/8362/22
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 січня 2023 р. Справа № 120/8362/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась в суд з позовною заявою до Вінницької обласної прокуратури (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та виплати заробітної плати за період з 03.11.2021, допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у червні 2022 року, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру";

- зобов`язати провести нарахування та виплату частину заробітної плати (включаючи оплату часу відпустки за період з 02.11.2021 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", яка складає різницю між фактично отриманою з 03.11.2021 по день винесення рішення заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч. 2, 3-5, 7 ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", з відповідним відрахуванням, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути частину недотриманої заробітної плати, а саме посадового окладу, щомісячної надбавки за вислугу років, визначених відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" за період з 03.11.2021 по 30.09.2022 у розмірі 426 853, 20 грн, допомоги на оздоровлення відповідно до положень ст. 82 ЗУ "Про прокуратуру" у сумі 41 063 грн та 41 063 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до положень ст. 83 ЗУ "Про прокуратуру";

- зобов`язати здійснювати подальше нарахування та виплату заробітної плати позивачу як прокурору Жмеринської місцевої прокуратури у порядок та спосіб, що визначений ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" до моменту звільнення чи переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури;

- звернути рішення суду до негайного виконання.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що вона з 2013 року працює в органах прокуратури Вінницької області, а з 14.12.2015 на посаді прокурора Жмеринської місцевої прокуратури. Так, у період з 26.03.2020 їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата не у розмірі, визначеному ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", а відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», постанови КМУ № 657 від 30.08.2017, тобто у меншому розмірі. Таким чином, з метою відновлення своїх порушених прав щодо отримання заробітної плати у законодавчо визначеному розмірі, позивач звернулась до суду за їх захистом. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №120/5889/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022, визнано протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" та зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати позивачу з 27.03.2020 заробітну плату у розмірі визначеному законом.

Разом з тим, відповідач і після 02.11.2021 надалі продовжує порушувати право позивача на отримання заробітної плати у розмірі визначеному нормами ЗУ "Про прокуратуру".

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 20.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 31.10.2022 продовжено Вінницькій обласній прокуратурі процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву в адміністративній справі №120/8362/22.

Ухвалою від 31.10.2022 залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи №120/8362/22-а в загальному позовному провадженні.

21.11.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в я кому представник відповідача заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне.

Позивач працює в органах прокуратури, обіймає посаду прокурора Жмеринської місцевої прокуратури. При цьому, оскільки відсутні правові підстави призначення/переведення позивача до окружної прокуратури та неврегульованість питання звільнення за наслідками неуспішного проходження атестації працівників на утриманні яких неповнолітні діти, наказом Вінницької обласної прокуратури від 15.03.2021 №369к прокурору Жмеринської місцевої прокуратури Остапенко М.В. тимчасово визначено робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі. Заробітна плата виплачується позивачеві в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме постанови від 31.05.2012 № 505. Також відповідач зазначає, що на 2015-2020 роки кошти для реалізації вимог ст. 81 Закону не були передбачені.

З моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України рішення від 26.03.2020 оплата праці прокурорів регулюється нормами ст. 81 Закону, але, при цьому, 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113), яким також врегульоване питання оплати праці прокурорів на період, визначений цим законом, оплата праці працівників прокуратури здійснюється відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України. Відповідач також посилається на те, що не допускала протиправною бездіяльності, а діяла в межах законодавства. Відповідач пояснює, що відносно позивача кадровою комісією прийнято рішення щодо не проходження атестації, вона не може бути переведена до окружної прокуратури, але не була звільнена, оскільки має статус одинокої матері. Таким чином, відповідач постійно інформує позивача про наявність вакантних посад в органах прокуратури, на які вона може претендувати. Законом №113 не врегульоване питання звільнення жінок такого статусу. За таких обставин, наказом відповідача позивачеві тимчасово визначено робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі, зобов`язано здійснювати табельного обліку робочого часу позивача. Позивач не набула права на виконання функцій новоствореної прокуратури, а відтак на отримання заробітної плати відповідно до згідно ст. 81 Закону.

Щодо самостійно проведеного ОСОБА_1 розрахунку заробітної плати за період з 03.11.2021 по 30.09.2022, відповідач звертає увагу суду на невідповідність сум заявлених до стягнення у цій справі, за умови невірного зазначення кількості фактично відпрацьованих днів у спірному періоді, не врахування днів відпустки, невірного обрахунку матеріальних допомог тощо.

08.12.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких остання наголосила, що постановою ВС від 01.12.2022 у справі №120/5889/21-а скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022. Натомість, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури.

02.01.2023 від сторони позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, в якому ОСОБА_1 зазначає, що адміністративний позов у цій справі нею скеровано на адресу суду 12.10.2022, в той же час 14.10.2022 на її електронну адресу надійшло рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 11.10.2022 №722дк-22 "Про відмову ОСОБА_1 в допуску до складання складання кваліфікаційного іспиту". На переконання позивача вказане рішення є тим доказом, що підтверджує доводи позовної заяви щодо наявності у неї статусу прокурора та відповідно належить для приєднання справи для врахування його судом. З огляду на наведене позивач просить приєднати до матеріалів справи копію рішення від 11.10.2022 №722дк-22, скрін-копію супровідного листа, копію окремої думки від 21.06.2022 у справі №120/5889/21-а, копію постанови від 01.12.2022 у справі №120/5889/21-а. До клопотання додає докази направлення відповідачу.

Крім того, у поданому клопотанні позивач зазначає, що станом на 28.11.2022 вона не отримала від відповідача відзиву на позовну, на виконання вимог ухвали суду про продовження строку для його подання від 31.10.2022. Вказані обставини в свою чергу виключають можливість подання відповіді на відзив.

Щодо клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 11.10.2022 №722дк-22 "Про відмову ОСОБА_1 в допуску до складання кваліфікаційного іспиту" та скрін-копії листа про направлення раніше зазначеного рішення, суд вказує про наступне.

Згідно з частиною 2 ст.79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

В силу вимог частини 8 ст.79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на подане позивачем клопотання, суд вказує, що адміністративний позов ОСОБА_1 надійшов на адресу суду 14.10.2022 (вх. №49946/22), ухвала про прийняття до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі постановлена судом 20.10.2022. Як зазначає позивач один з доказів, які вона просить долучити до матеріалів справи отримано нею 14.10.2022.

Разом з тим, на переконання суду, у поданому клопотанні позивачем не наведено належних та достаніх обґрунтувань щодо неможливості подання відповідних доказів у розумний строк, тобто до початку розгляду справи по суті, як і не обґрунтовано, яким чином рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 11.10.2022 №722дк-22 "Про відмову ОСОБА_1 в допуску до складання кваліфікаційного іспиту" стосується предмету спору у справі №120/8362/22-а. Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання та приєднання наданих доказів до матеріалів справи.

Зважаючи на обставини, повідомлені позивачем щодо не отримання відзиву на позовну заяву, суд вказує про наступне.

Як зазначалось вище ухвалою від 31.10.2022 продовжено Вінницькій обласній прокуратурі процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву в адміністративній справі №120/8362/22.

21.11.2022 на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву разом із доказами направлення відзиву та доданих до нього матеріалів на адресу позивача, зазначену нею у позовній заяві, шляхом надіслання цінного листа з описом вкладення (поштове відправлення №609), що підтверджується фіскальним чеком від 17.11.2022.

З відомостей офіційної сторінки Укрпошти в інтернет-мережі (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), вбачається, що поштове відправлення №609 17.11.2022 прийнято для відправки у м. Вінниці, 19.11.2022 відправлення доставлено до точки видачі м. Жмеринка, 03.12.2022 повернуто відправнику у зв`язку "із закінченням терміну зберігання".

Таким чином, суд зауважує, що відповідачем виконано процесуальний обов`язок щодо надіслання копії відзиву та доданих до нього матеріалів на адресу позивача. В той же час, позивач не скористалась своїм правом на подання відповіді на відзив.

Щодо тверджень позивача щодо неможливості подати відповідь на відзив, суд звертає увагу останньої на положення статті 44 КАС України, відповідно до якої учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Так, позивач як ініціатор судового процесу, будучи повідомленою про продовження процесуального строку на подання відзиву, не скористалась своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи..

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

14.12.2015 наказом відповідача № 1852к позивача призначено на посаду прокурора Жмеринської місцевої прокуратури.

26.03.2020 Конституційний Суд України прийняв рішення за № 6-р/2020 по справі № 1-223/2018(2840/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач у 2020 році проходила атестацію прокурорів. Відносно неї першою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 23.11.2020 прийнято рішення № 2 про неуспішне проходження атестації.

Після чого позивач не була звільнена відповідачем з огляду на те, що відсутні підстави для її звільнення, оскільки позивач має статус одинокої матері.

Згідно наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

У наказі відповідача від 15.03.2021 № 369к зазначено, що позивачеві, посаду якої ліквідовано наказом Генерального прокурора «Про затвердження структури та штатної чисельності Вінницької обласної прокуратури» від 17.02.2021 № 2ш, тимчасово визначити робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області. Керівнику Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області забезпечити ведення щодо позивача табельного обліку використання робочого часу та контроль за службовою дисципліною.

З урахуванням викладеного, оплата праці позивача здійснювалась відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505 (надалі Постанова №505).

Не погодившись із вказаним нарахуванням заробітної плати позивач звернулась до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №120/5889/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 визнано протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру". Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 27.03.2020 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Разом з тим, як вказує позивач, відповідач і далі з 02.11.2021 здійснює нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з цим позом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації суд керується та виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі ЗУ №1697-VII) - від 14.10.2014, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до частин 1-4 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно частини 3, 4 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" (у первісній редакції) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру").

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (частина третя статті 81 Закону №1697-VII).

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3 (частина четверта статті 81 Закону №1697-VII).

Пунктом 5 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону №1697-VII визначено, що положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Водночас підпунктом 5 пункту 63 Розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу доповнено, зокрема, пунктом 26, яким, серед іншого, визначено, що стаття 81 Закону № 1697-VII застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі цієї норми оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснювалася відповідно до постанови КМ України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - Постанова № 505), яка була чинною в оспорюваному позивачем періоді.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 Постанови № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон № 113-ІХ), що набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Цим Законом до статті 81 внесені зміни, зокрема частини третю - п`яту викладено в такій редакції:

"Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року".

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 справа № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Визначено, що це положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За приписами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України". Окрім цього у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

У Рішенні від 26.03.2020 № 6-р/2020 Конституційний Суд України визначив, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, визнаній неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд враховує, що на момент вирішення спору у цій справі, Верховним Судом сформовано правову позицію щодо застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII з урахування Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 до прокурорів, які не пройшли атестацію у період заходів реформування прокуратури, зокрема у постанові від 14.07.2022 у справах № 160/13767/20 та № 240/1984/21, яка у подальшому підтримана у постановах від 28.07.2022 у справі №620/1338/21, від 09.08.2022 у справі № 240/15182/21, від 11.08.2022 у №120/3931/21-а, від 18.08.2022 у справі № 200/2499/21-а, від 08.09.2022 у справі № 360/931/21, від 29.09.2022 у справі № 160/3129/21.

Висновки й підходи, наведені Верховним Судом у цих постановах, є релевантними до обставин цієї справи, а відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, зокрема у постанові від 14.07.2022 у справі №160/13767/20, Верховний Суд наголосив, що принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали дозвіл на вчинення певних дій та в наступному діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

У цьому зв`язку Верховний Суд підкреслив, що правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати, визначено спеціальним законодавчим актом - Законом № 113-ІХ, яким передбачена переатестація прокурорів. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, діяла нова редакція статті 81 Закону №1697-VII.

Сам Закон № 113-ІХ визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону № 113-IX, здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів Закону № 113-ІХ дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до Постанови № 505, яка була чинною у спірному періоді.

Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в обласні прокуратури, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ.

Так у перелічених вище рішеннях Верховний Суд звернув увагу, що положеннями пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.

Тому, на переконання суду, прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону № 113-ІХ.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 540/1268/21 та від 14.07.2022 у справі № 240/1984/21.

Стосовно застосування рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, Верховний Суд у наведених справах зазначив таке.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, сформульованої у цьому рішенні (абзаці одинадцятий підпункту 2.2 пункту), заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Таким чином, Конституційний Суд України дав тлумачення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, яка водночас відповідно до іншого рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-р (II)/2020 вказує на те, що за новим конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Конституція України, як неодноразово зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20, від 13.10.2021 у справі №560/4176/19, від 26.11.2021 у справі № 200/14545/19-а, віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Тобто Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020, на яке посилається позивач, стосується приписів статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону № 1697-VII зі змінами в редакції Закону № 113-ІХ без обмежень у цій справі, пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в "новоутворені"/"оновлені" прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ).

Тож за висновком Верховного Суду у вказаних справах, до прокурора, який не пройшов успішно атестацію та не переведений за її наслідками на посаду в Офіс Генерального прокурора, обласну чи окружну прокуратури, застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме Постанови № 505.

Судом встановлено, що наказом від 15.03.2021 №369к ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області.

Таким чином позивач у період з 27.03.2020 по день звернення до суду із цим позовом не мала статусу прокурора окружної прокуратури та перебуває на тимчасово визначеному робочому місці.

Отже, позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України № 505.

При цьому, суд при вирішенні цього спору враховує ту обставину, що позивач вже оскаржувала бездіяльність відповідача щодо не нарахування у період з 26.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" в межах розгляду справи №120/5889/21-а.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №120/5889/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 визнано протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру". Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 27.03.2020 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Разом з тим, рішенням ВС від 01.12.2022 скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року в справі № 120/5889/21-а та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Зважаючи, що ВС підтверджено правомірність дій Вінницької обласної прокуратури щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 у період з 27.03.2020 по 02.11.2021 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та встановлено відсутність підстав для нарахування та виплати заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру", оскільки позивач позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, суд не вбачає підстав для не застосування вказаної позиції та інших вищенаведених позицій ВС до спірних правовідносин у справі №120/8362/22.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32), зокрема у п.58 рішення у справі Seryavin та інші проти України від 10.02.2010, 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, п.29).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька обласна прокуратура (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 04.01.2023

Суддя Томчук Андрій Валерійович