Справа № 380/13737/22
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2023-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3) про визнання протиправними дій, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з позивачем на час його звільнення 01.09.2021 року повного розрахунку при звільненні, зокрема, невиплати грошової компенсації за невикористані 141 день щорічної чергової та додаткової відпустки;

- зобов`язати та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 15.09.2022 року включно, тобто по день фактичного розрахунку 16.09.2022 року з розрахунку 686,88 грн. за кожен робочий день.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день прийняття наказу про звільнення зі служби в поліції відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, а саме, не була виплачена грошова компенсація за невикористані 141 день щорічної відпустки виходячи з грошового забезпечення станом на 06.11.2015 року. На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі №380/2063/22 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 50474,54 грн. Позивач вважає, що існує затримка розрахунку при звільненні, яка не була йому виплачена, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Позивач здійснює обрахунок середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.09.2021 по 15.09.2022 з розрахунку 686,88 грн. за кожен робочий день, що у підсумку становить 261014,40 грн., керуючись при цьому Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100. Пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Грошове забезпечення позивача на день звільнення згідно архівної довідки становило 14768,02 грн. Як наслідок для визначення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача повинно братися його грошове забезпечення за кожен календарний день, а не робочий день, як обраховує позивач. Відтак, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за день становить 476,40 грн. (14768,02 грн.:262), а не 686,88 грн., як вказує позивач. Наведена позивачем сума компенсації в розмірі 261014,40 грн. істотно більша від виплаченої у вересні 2022 року суми 50474,54 грн. та має бути зменшена.

Представник відповідача подав письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Грошове забезпечення позивача на день звільнення згідно архівної довідки становило 14768,02 грн. Для визначення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача повинно братися його грошове забезпечення за кожен календарний день, а не робочий день, як обраховує позивач. Відтак, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за день становить 476,40 грн. (14768,02 грн.:262), а не 686,88 грн., як вказує позивач.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 , у період з 1998 року по 06.11.2015 року проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України у Львівській області, а з 07.11.2015 по 01.09.2021 року у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області.

01 вересня 2021 року наказом начальника ГУНП у Львівській області № 340о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Остання посада, яку займав ОСОБА_1 в органах Національної поліції - начальник чергової частини відділу моніторингу Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області. Спеціальне звання «майор поліції».

На час звільнення 01.09.2021 року із служби його сумарний стаж роботи (вислуга років) в органах міліції та поліції становив 25 років 04 місяці 19 днів.

У період проходження ОСОБА_1 служби на посадах в органах міліції та поліції йому державою було передбачено щорічну основну та додаткові відпустки, які він повністю за час служби не використав та належну йому компенсацію за невикористані дні відпусток яку на день звільнення та по теперішній час не отримав.

На час звільнення ОСОБА_1 з поліції роботодавець відповідно до наданої ним інформації від 08.11.2021 № М-683/13-2021 та № M-185/От/13/01-2021 заборгував йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 221 день та добровільно не бажав здійснити її виплату, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого, як він вважає порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі № 380/2063/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задоволено повністю, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на час звільнення 01.09.2021 грошової компенсації за невикористані 141 день щорічної чергової та додаткової відпустки; визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на час звільнення 01.09.2021 грошової компенсації за невикористані 80 днів щорічної відпустки; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 221 дні чергової та додаткової оплачуваної відпусток виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду, його оскаржило ГУ НП, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просило скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі №380/2063/22 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволено частково - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на час звільнення 01.09.2021 грошової компенсації за невикористані 80 днів щорічної відпустки та зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 80 днів щорічної відпустки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, скасувати та прийнято постанову якою позов в цій частині задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 на 06.11.2015 грошової компенсації за невикористані 80 днів щорічної відпустки; зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 80 днів щорічної відпустки виходячи з грошового забезпечення станом на 06.11.2015; задоволені решти позову в цій частині відмовлено; в решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року залишено без змін.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі № 380/2063/22 Головним управлінням Національної поліції у Львівській області на картковий рахунок позивача 16 вересня 2022 року перераховано кошти в розмірі 50474,54 грн.. (грошова компенсація за невикористані 141 день відпустки).

Позивач вважаючи, що період затримки розрахунку при звільненні склав з 01.09.2021 року по 15.09.2022 року включно, тому відповідач зобов`язаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 261014,40 грн., чого ним здійснено не було, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 3 Закону № 580-VIII визначає, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

06.04.2016 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Однак наведені норми спеціального законодавства не містять норми щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні зі служби.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Суд встановив, що позивача 01 вересня 2021 року наказом начальника ГУНП у Львівській області № 340о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Остаточний розрахунок з позивачем за рішенням суду проведений відповідачем тільки 16.09.2022 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача то суд вважає, що період, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум, є період з 02.09.2021 року до 15.09.2022 року. Вказаний період становить 379 календарних дні (оскільки заборгованість відповідача виникає з першого дня після звільнення та погашення заборгованості відбулося 16.09.2022.)

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (16.09.2022), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ. А відтак, із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 181 календарний день.

При розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт "л" пункту 1 Порядку №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством.

Відповідно до архівної відомості за період з січня 2021 року по грудень 2021 року ОСОБА_1 до розмір грошового забезпечення позивача за два повні місяці перед звільненням становив: за липень 2021 року 14768,02 грн., серпень 2021 року 14768,02 грн., усього 29536,04 грн. при ділення цієї суми на 62 дні (в календарних днях) середньоденне грошове забезпечення становить 476,39 грн.

Сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 476,39 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) *181 (кількість днів затримки розрахунку) = 86226,59 грн.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації за невикористані 141 день щорічної чергової та додаткової відпустки) за період, що не перевищує 6 місяців (181 календарний день), у розмірі 86226,59 грн.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 90, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на час звільнення 01.09.2021 грошової компенсації за невикористані 141 день щорічної чергової та додаткової відпустки.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 86226 (вісімдесят шість тисяч двісті двадцять шість) грн. 59 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кухар Н.А.