Справа № 280/3935/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2023 року м. Дніпросправа № 280/3935/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/3935/21 (суддя І інстанції Кисіль Р.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням остаточної редакції позовних вимог від 06.01.2021 (т. № 1 а.с. 74-80), просив:

- визнати індивідуальний акт рішення відповідача від 10.03.2021 № 85 по заяві позивача від 10.03.2021, яким відчужено у позивача набуте ним невідчужуване конституційне право на призначення пенсії наукового працівника за віком вперше за Законом України № 1058 на підставі ст. 37 ЗУ № 848-VIII в редакції ЗУ № 2148 згідно з ч. 2 ст. 27, ст. 40 ЗУ № 1058 в редакції ЗУ № 2148, ст. 24 ЗУ № 1977-ХІІ в редакції ЗУ № 1316 таким, що не відповідає Конституції України, скасувати його та утвердити право позивача на призначення йому пенсії наукового працівника за віком вперше;

- зобов`язати відповідача забезпечити утверджене набуте невідчужуване конституційне право позивача за першою позовною вимогою шляхлм проведення розрахунку, обчислення, призначення, виплати та перерахунку в подальшому з 10.03.2021 позивачу пенсії наукового працівника за віком вперше за ЗУ № 1058 на підставі ст. 37 ЗУ № 848-VIII в редакції ЗУ № 2148 згідно з частиною 2 ст. 27, ст. 40 ЗУ № 1058 та статті 24 ЗУ № 1977 в редакції Закону № 1316 з розміром:

- першої частини пенсії за ст. 24 ЗУ №1977-ХІІ з коефіцієнтом заміщення 88 відсотків із страхового стажу наукової роботи 28 років 2 місяці 8 днів, набутого до введення з 01.04.2004 ЗУ №1058 від відкоригованого середньомісячного заробітку за період роботи на посаді наукового працівника з 01.06.1978 по 31.05.1983 з більш високим коефіцієнтом зарплати з застосуванням при коригуванні середньомісячного заробітку за частиною 2 ст. 40 ЗУ №1058 середньої заробітної плати в Україні за 2018, 2019, 2020 роки 9118,80 грн.;

- другої частини пенсії за ЗУ №1058 в редакції ЗУ №2148 з коефіцієнтом заміщення 4 відсотки від відкоригованого середньомісячного заробітку із страхового стажу 4 роки 4 місяці 24 дня, набутого після введення з 01.01.2004 ЗУ №1058, за період з 01.01.2005 по 29.05.2008 з застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2018, 2019, 2020 роки 9118,80 грн. та даних персоніфікованого обліку позивача у відповідача при коригуванні середньомісячного заробітку за частиною 2 ст. 40 ЗУ №1058.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неправильно сформульовані його остаточні змінені позовні вимоги, не досліджені надані ним докази, неправильно встановлені обставини справи та помилково застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

З 15.04.1998 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 (далі Закон №1788).

З 07.05.2002 відповідно до заяви позивача його переведено з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком як науковому працівнику, відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977 (в редакції, чинній на 07.05.2002).

Починаючи з 14.01.2009 і по теперішній час позивач отримує пенсію за віком, розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон №1058), оскільки 14.01.2009 позивач звернувся із відповідною заявою про призначення пенсії до відповідача.

10.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії наукового працівника, до якої відповідно до розписки-повідомлення надав певні документи за переліком. (т. № 1 а.с. 3-4)

Рішенням від 10.03.2021 № 85 відповідач відмовив у перерахунку пенсії позивача на підставі п. 2.8 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), оскільки до заяви не долучені документи, що визначають право заявника на пенсію, призначену за іншими пенсійними програмами. (т. № 1 а.с. 11)

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже не вперше переходить з пенсії за віком на пенсію за віком як науковому працівнику, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2017-2019 роки при перерахунку пенсії за віком, оскільки показник середньої заробітної плати по Україні за 2017-2019 роки застосовуються лише при первинному призначенні пенсії. Також зазначив, що розрахунок пенсії за двома складовими не є доцільним, оскільки розмір пенсії зменшується. Крім того, вважав доводи позивача про звуження його прав та погіршення становища є безпідставними.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до статті 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 № 848-VIII в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

За приписами пп. 3.2-3.3 Порядку № 22-1 у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, самостійно. У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 1.9 розділу І цього Порядку.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера з заявою про призначення пенсії і надання ним необхідних документів, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядок його оскарження.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2020 року в справі № 229/4165/17.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 174/658/16-а сформульовані завдання суду, який розглядає справу з аналогічним предметом позову, а саме, що оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про призначення пенсії та приймаючи відповідне рішення.

Як зазначалось вище, спірне рішення обґрунтоване тим, що до заяви про призначення (перерахунок) пенсії позивачем не долучені документи, що визначають право заявника на пенсію.

Разом з тим, судом першої інстанції проаналізовані доводи та здійснені висновки стосовно підстав для відмови у перерахунку (призначенні) пенсії позивача, якими відповідач взагалі таку відмову не мотивував.

Натомість позивачем до позову надано розписку-повідомлення від 10.03.2021, в якій зазначено про подання позивачем разом із заявою певного пакету документів, зокрема копію паспорта, ідентифікаційного номера, копії довідок про заробітну плату ті інші, а також зазначено, що копія трудової книжки знаходиться в матеріалах його пенсійної справи.

Відповідачем в оскарженому рішенні жодним чином про подання цих документів не зазначено, мотиви, чому він, незважаючи на наявність розписки-повідомлення про прийняття від позивача документів, вважає, що позивачем такі документи до заяви не долучені, у рішенні не викладені.

Разом з тим, з огляду на те, що позивачем певні документи до заяви додані, то відповідач у випадку, якщо якихось документів на його думку не вистачало, повинен був діяти відповідно до приписів пп. 3.2-3.3 Порядку № 22-1, які судом наведені вище, а не відмовляти одразу позивачу в перерахунку пенсії.

Натомість, якщо відповідач вважав, що надані документи взагалі не надають позивачу право на перерахунок (призначення) пенсії, то повинен був викласти мотиви, з яких він дійшов такого висновку.

Отже, оскаржене рішення відповідача не є обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Водночас, що загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Зазначене свідчить, що відповідач діяв необґрунтовано та без додержання законодавчо визначених вимог до відповідного рішення органу, уповноваженого на призначення пенсії.

У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржене рішення відповідача не відповідає вимогам, які чинне законодавство висуває до акту індивідуальної дії, є немотивованим та необґрунтованим, а тому суд доходить висновку про його протиправність і необхідність скасування.

При вирішені цього спору суд керується ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд наголошує, що прийняте управлінням рішення дозволяє неконкретне/різне тлумачення щодо мотивів, з яких позивачу відмовлено в перерахунку (призначенні) пенсії як науковому працівнику, відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, обчислення, призначення перерахунок і виплату позивачу пенсії наукового працівника наразі є передчасними і не можуть бути задоволені судом.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, з огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення/перерахунку пенсії з наведенням обґрунтувань причин (мотивів) його прийняття, суд апеляційної інстанції зазначає, що належним та достатнім способом правового захисту у даному випадку є визнання протиправним і скасування спірного рішення відповідача та зобов`язання останнього повторно розглянути заяву позивача від 10 березня 2021 року про призначення пенсії наукового працівника.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову з відповідача підлягає сплачений позивачем за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2270 грн, тобто 50% від сплаченого позивачем.

Оскільки справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/3935/21 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () від 10 березня 2021 року № 85.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 березня 2021 року про призначення пенсії наукового працівника з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: 69005, місто Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко