Справа № 420/16089/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання противоправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абзацом другим пункту 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абзацом другим пункту 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Ухвалою суду від 10.11.2022р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що майора ОСОБА_1 , звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, що підтверджується витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) від 19.10.2022 року № 500-ОС та станом на дату звільнення він мав більше 10 років вислуги. 18.10.2022р. позивач звернувся до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону із рапортом, в якому, зокрема, просив виплатити відповідно до діючого законодавства одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Однак, ані при звільнення з військової служи, ані станом на день подання позовної заяви до суду, відповідачем не було виплачено грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Враховуючи викладене та посилаючись на те, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини («г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), і при наявності більше 10 років вислуги, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

28.11.2022р. до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначив, що згідно ст. 15 Закону № 2232-XII сімейні обставини та інші поважні причини визначені у Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12 червня 2013 за № 413 (надалі Перелік № 413). Тобто, законодавець у Переліку № 413 чітко визначив, що в цей перелік входять не тільки інші поважні причини але й сімейні обставини, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби, а тому доводи позивача щодо виокремлення тільки інших поважних причин у перелік визначений постановою КМУ є нікчемними та спростовуються Переліком № 413, затвердженим постановою КМУ від 12.06.2013. В Переліку № 413 чітко визначені підстави сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, натомість підстави, за якою було звільнено в запас Збройних Сил України позивача у переліку немає, тому безпідставне посилання ОСОБА_1 на пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби тому,що така підстава не визначена Переліком № 413

12.12.2022р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказав, що ієрархічні колізії нормативно-правових акті долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Також, як вказав позивач, перелік, затверджений постановою КМУ від 12.06.2013 р. № 413, містить обставину, яка дає право на виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вказаним переліком зокрема передбачено таку обставину, що може бути підставою для звільнення як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико - соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько - консультативної комісії для осіб до 18 років. У наказі щодо звільнення позивача від 19.10.2022 р. зазначено: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Враховуючи викладене та те, що як видно з рапорту про звільнення, у додатках до нього є копія виписки з протоколу ЛКК та відповідно причина звільнення підпадає під сімейну обставину, передбачену постановою КМУ № 413.

14.12.2022р. до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення, згідно яких відповідач вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413 затверджений Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Постанові № 413) та військова частина НОМЕР_1 повинна здійснювати виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, які зазначені постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413. Позивач вважає, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби йому повинна здійснюватися на підставі такої обставини, яка зазначена в Постанові № 413, а саме: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Відповідач вказав, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №500-ОС від 19.10.2022 р. позивача звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Тобто, зазначена у відповіді на відзив обставина є зовсім іншою, ніж та, через яку позивача звільнили з військової служби. Крім того, як вказав відповідач, у виписці з протоколу № 327/27 від 03.05.2012 р. відсутні відомості про те, що дитина потребує постійного стороннього догляду, що виключає застосування обставини, яка зазначена позивачем у відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19 жовтня 2022 року №500-ОС «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 , начальника служби пожежної безпеки, звільненого в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років ) пункту 3 частини 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 19 жовтня 2022 року.

Вислуга років станом на 19 жовтня 2022 року становить: календарна: 25 років 02 місяці 24 дні; пільгова: 02 роки 04 місяці 03 дні; всього: 27 років 06 місяців 27 днів(а.с.6).

ОСОБА_1 звернувся до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону із рапортом про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно діючого законодавства України, однак відповідь надана не була. (а.с.7)

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. №2232-XI визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-XII.

Відповідно до абз. 2 ч.2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558.

Пунктом 2 гл. 9 розділу V Інструкції №558 визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається з наказу начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19 жовтня 2022 року №500-ОС «Про особовий склад» майора ОСОБА_1 , начальника служби пожежної безпеки, звільнено в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років ) пункту 3 частини 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, згідно п.п. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Разом з тим, згідно Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

-виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

-утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

-укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

-хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

-необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

-наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

-неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

-довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

За таких обставин, у разі звільнення військовослужбовця за такими сімейними обставинами, як «у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю» військовослужбовець має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у разі виховання дитини з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду.

В свою чергу, як вбачається з виписки з протоколу ВКК №327/27 від 03.05.2012р., що надавався разом із рапортом про звільнення від 03.10.2022р. (а.с.5), вказана виписка не містить посилання на те, що дитина потребує постійного стороннього догляду.

Тобто, з урахуванням Інструкції № 558, враховуючи, що при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, які визначені саме Переліком № 413, військовослужбовцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання противоправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абзацом другим пункту 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абзацом другим пункту 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.

.