Справа № 420/17448/22
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо необчислення розміру призначеної ОСОБА_1 з 01.03.2022 р. пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки, та щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. у загальному розмірі 37 років 4 місяці 3 дні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії за віком з 01.03.2021 р. із застосуванням показника середньої заробітної плати отриманої в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки та з урахуванням страхового стажу періоду роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. у загальному розмірі 37 років 4 місяці 3 дні.

Позовні вимоги мотивує тим, що є пенсіонером з 2009 року та отримувала пенсію за нормами Закону України "Про державну службу", однак у вересні 2022 року їй стало відомо, що з 01.03.2021 р. відповідачем було призначено пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при страховому стажі 35 років 5 місяців. Стверджує, що відповідачем проведено розрахунок пенсії без урахування середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" тобто за 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік, та не враховано наявний у неї загальний страховий стаж 37 років 4 місяці 3 дні відповідно до записів трудової книжки, а саме не включено період роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. Вважає такі дії протиправними та такими, що порушують конституційні права на соціальний захист.

Ухвалою від 05.12.2022 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений суддею строк позивач усунула недоліки позовної заяви і ухвалою від 07.12.2022 р. відкрито спрощене провадження у справі та відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

19.12.2022 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивачка помилково вважає призначення пенсії з 01.03.2021 р. саме як призначення пенсії вперше, оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена вперше з 2009 року, отже призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.03.2021 р. є переходом з одного виду пенсії на інший. Зазначає, що ОСОБА_1 при переведені з пенсії за вислугу років на пенсію за віком при страховому стажі 35 років 5 місяців (стаж враховано по 31.05.2009 р.) за нормами ч.2 ст.42, ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV застосовано показник середнього заробітку по Україні за 2014-2016 у розмірі 6537,21 грн. (коефіцієнт заробітку - 1,20466 х 5426,60 (середній заробіток за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. х 1,17 х 1,11 х 1,11), визначеній за періоди з 01.01.1980 по 31.03.1983, з 01.05.1983 по 31.01.1985 згідно з довідкою, з 01.07.2000 по 31.05.2009 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 2665,35 грн. Вказує, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, застосовуються при здійсненні первинного призначення пенсії, а в разі переведення залишається таким, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 11703 від 10.09.2009 р. ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про державну службу".

На виконання пункту 8 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 р. № 124, з 01.03.2021 р. позивачку переведено з пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується протоколом перерахунку від 23.02.2021 р.

Розмір пенсії розрахований, як непрацюючій особі при страховому стажі 35 років 5 місяців 14 днів виходячи з наступних показників: середньомісячна заробітна плата 6537,21 грн. (коефіцієнт заробітку - 1,20466 х 5426,60 (середній заробіток за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. х 1,17 х 1,11 х 1,11), визначена за періоди з 01.01.1980 по 31.03.1983, з 01.05.1983 по 31.01.1985 згідно з довідкою, з 01.07.2000 по 31.05.2009 за даними персоніфікованого обліку, то розмір пенсії позивачки після переведення на інший вид пенсії становив 2665,35 грн.

При цьому, відповідно до Форми РС-право до стажу для розрахунку пенсії ОСОБА_1 не включено період роботи позивача на Південній морській інженерно-геологічній ескадрильї з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р., записи про які містяться у трудовій книжці від 26.04.1983 р.

З метою з`ясування обставин перерахунку позивач 21.10.2022 р. звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із відповідною заявою.

Листом від 10.11.2022 р. за № 18710-16241/М-02/8-1500/22 відповідач, серед іншого повідомив, що з 01.03.2021 р. ОСОБА_2 переведено з пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також відповідач у листі вказав, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 р. № 118 з 01.03.2022 р. проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення в розмірі 1,14 (за 2014 - 2016 роки - 6186,32 грн). На зазначених підставах при розрахунку пенсії за віком за нормами Закону застосований показник середньої заробітної плати (доходу) - 6186,32 грн.

Вважаючи протиправним застосування середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, замість належних 2019-2021 років, а також неврахування до страхового стажу період роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Згідно зі статтею 8 Закону № 1058-IV громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами частин першої, другої статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Згідно з статтею 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Зазначені висновки щодо здійснення призначення пенсії, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 876/5312/17.

Судом встановлено, що до 01.03.2021 р. позивач отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про державну службу", при цьому, призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV з 01.03.2021 р. відбулося вперше.

Тому при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058-ІV слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, бездіяльність ГУ ПФУ Одеській області щодо незастосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки є протиправними, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних про не зарахування до страхового стажу період роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Так, пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 в період з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. працювала в Південній морській інженерно-геологічній ескадрильї:

- з 17.02.1992 по 11.09.1993 р. - бухгалтером;

- з 11.09.1993 по 10.01.1994 р. - провідним бухгалтером.

Однак, відповідно до Форми РС-право, при підрахунку стажу ОСОБА_1 для розрахунку її пенсії не включено період роботи на Південній морській інженерно-геологічній ескадрильї з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р.

Водночас, судом встановлено, що при завіренні запису про звільнення ОСОБА_1 від 11.01.1994 р. відсутня печатка установи.

З 29.07.1993 р., на момент заповнення трудової книжки ОСОБА_1 в частині внесення запису про звільнення віл 10.01.1994 р., порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Таким чином, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018 р., в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 р. у справі № 687/975/17.

Враховуючи викладені обставини та норми законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р.

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною ГУ ПФУ в Одеській області бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. та зобов`язання перерахувати пенсію з включенням вказаного періоду роботи до страхового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладені обставини та норми законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) щодо необчислення розміру призначеної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 01.03.2022 р. пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки, та щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. у загальному розмірі 37 років 4 місяці 3 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) перерахунок розміру пенсії за віком з 01.03.2021 р. із застосуванням показника середньої заробітної плати отриманої в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки та з урахуванням страхового стажу періоду роботи з 17.02.1992 р. по 10.01.1994 р. у загальному розмірі 37 років 4 місяці 3 дні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат.112010201