Справа № 420/15672/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 20.05.2022 № 4839/14-14/211; зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу на проживання для внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 20.03.2022 № 332, «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з дати звернення, а саме з 28.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона у зв`язку із окупацією м. Єнакієво, Донецької області, де проживала, була змушена переїхати до м. Одеса. 31 березня 2022 р. Позивачка отримала довідку внутрішньо переміщеної особи № 5137-. Згодом Позивачка 28 квітня 2022 р. звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. Але Позивачці рішенням 4839/14-14/211 від 20.05.2022 р. було відмовлено у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі. Свою відмову відповідач, посилаючись на постанову КМУ «Про деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» № 332 від 20.03.2022, мотивує тим, що діючим законодавством нібито не передбачено надання допомоги особам, які перемістились до 24.02.2022. Таке твердження Відповідача не відповідає чинному законодавству та порушує права Позивачки на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Ухвалою судді від 11.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.11.2022 до суду від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що позивачка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як внутрішньо переміщена особа з березня 2022 року. Дата фактичного переміщення до м. Одеси 28.07.2019. При цьому, згідно п. 3 постанови КМУ № 332 від 20.03.2022, допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач звертає увагу суду, що позивачка з 28.07.2019 і на момент набрання Порядком № 332 чинності, проживає в м. Одесі. При цьому, як на дату звернення позивачки до управління, так і станом на сьогодні, м. Одеса та Одеська область в Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) № 75 від 25.04.2022 (в редакції від 26.06.2022 № 217), не було і немає. З огляду на те, що ОСОБА_1 була переміщена до ведення воєнного стану та не одержувала допомогу на проживання, їй було відмовлено у наданні допомоги на проживання.

13.12.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої доводи викладені у відзиві жодним чином не спростовують доводів, викладених у позовній заяві, а також не відповідають нормам діючого законодавства України з наступних підстав. По-перше, у відзиві Відповідач зазначає, що дата фактичного переміщення Позивачки до м. Одеса 28.07.2019 р. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження твердження, що фактична дата переміщення Позивачки 28.07.2019 р. Взагалі не зрозуміло звідки Відповідач взяв цю дату. Тому твердження Відповідача про те, що Позивачка фактично перемістилась до м. Одеса 28.07.2019 р. взагалі не може бути прийнято до уваги судом, адже не підкріплено жодними належними та допустимими доказами відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, згідно з абз. 6, п. 3 Постанови КМУ «Про деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» № 332 від 20.03.2022 р., допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року. Таким чином, виходячи з аналізу зазначеної норми, саме факт обліку особи як внутрішньо переміщеної до 24.02.2022 р. впливає на можливість призначення або не призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи та жодним чином не заперечується Відповідачем, а навіть підтверджується, Позивачка була вперше зареєстрована як внутрішньо переміщена особа 31 березня 2022 року, тобто після 24 лютого 2022 р. Інші твердження Відповідача про неможливість отримання Позивачкою допомоги для внутрішньо переміщених осіб лише з тих підстав, що вона, на думку Відповідача, фактично перемістилась до м. Одеса до 24.02.2022 р., - не можуть бути прийняті судом до уваги, адже не підкріплені жодними доказами та суперечать нормам діючого законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи, у зв`язку із окупацією м. Єнакієво, Донецької області, де вона проживала, була змушена переїхати до м. Одеси.

31 березня 2022 р. позивачка отримала довідку внутрішньо переміщеної особи № 5137-, відповідно до якої місце реєстрації внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

28 квітня 2022 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

За результатами опрацювання звернення Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради листом № 4839/14-14/211 від 20.05.2022 р. повідомлено позивачці про те, що оскільки ОСОБА_1 перемістилася до м. Одеси в 2019 р., право на призначення допомоги відповідно до постанови КМУ № 332 від 20.03.2022 вона не має. Так, відповідно до змін в законодавстві, допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися до 24.02.2022.

Не погодившись із таким рішенням відповідача, зважаючи на порушення своїх прав та інтересів, позивач звернулася за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі - Порядок №505).

Пунктом 2 Порядку №505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З аналізу вказаних вище норм законодавства суд приходить до висновку, що допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 року, у випадку якщо вона повторно не була переміщена після 24.02.2022 року, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу.

Як зазначалось вище, позивач 31 березня 2022 р. отримала довідку внутрішньо переміщеної особи № 5137-, після чого 28 квітня 2022 р. звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі Відповідач) з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивачка була вперше зареєстрована як внутрішньо переміщена особа 31 березня 2022 року, тобто після 24 лютого 2022 р.

Доводи відповідача про те, що вона проживала в місті Одесі з липня 2019 року не підтверджені жодним доказом. Водночас, ключовим питанням в цьому спорі є час отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, з яким Порядок № 332 пов`язує можливість органові соціального захисту відмовити в призначенні допомоги, а саме така особа повинна бути облікована як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 р., чого в даному випадку немає.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на які обумовили його відмову в наданні позивачці допомоги.

При цьому суд враховує, що лист Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради № 4839/14-14/211 від 20.05.2022 р., яким позивачці повідомлено про те, що оскільки ОСОБА_1 перемістилася до м. Одеси в 2019 р., право на призначення допомоги відповідно до постанови КМУ № 332 від 20.03.2022 вона не має, - не є рішенням суб`єкту владних повноважень в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України.

За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Слід зазначити, що особа звертається до суду з метою захисту у судовому порядку свого порушеного права або інтересу, які охороняються законом, при цьому вона повинна використовувати адекватний засіб захисту своїх прав, тобто такий засіб, який призведе до відновлення (захисту) порушеного права або інтересу.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

З урахуванням викладеного, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо призначення позивачці допомоги на проживання для внутрішньо переміщеної особи, та одночасно застосувати ефективний спосіб відновлення порушеного права, зобов`язавши відповідача таку допомогу призначити та виплатити.

При цьому, відповідно до Порядку № 332, допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Отже, оскільки позивачка звернулася за такою допомогою 28 квітня 2022 року, з метою повного захисту порушених прав позивачки, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в цій частині та зобов`язати орган соціального захисту надати позивачці допомогу з березня 2022 р., як це визначено спеціальним нормативно-правовим актом.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Косовська, буд. 2-Д, Одеса, Одеська область, 65022; ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання для внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу на проживання для внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» з дати звернення, а саме з березня 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк