Справа № 300/4044/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року Справа № 300/4044/22 пров. № А/857/16052/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій головного державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасування такої постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року (суддя Чуприна О.В., м.Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФ) звернулося до суду із позовом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі УЗПВР, ПЗМУ відповідно) в якомупросило:

визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УЗПВР Боберського Р.П., щодо винесення постанови про накладення штрафу від 13.06.2022 ВП №68372974 (далі Постанова) протиправними;

скасувати Постанову.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року позовну заяву ГУПФ повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить таку ухвалу скасувати.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачем у встановлений судом строк усунено недоліки позовної заяви, яка була залишена без руху.

Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)) частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку що позивач порушив вимоги пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року позовну заяву ГУПФ залишено без руху. Встановлено позивачу з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для усунення вказаного в описовій частині ухвали недоліку шляхом приведення у відповідність адміністративного позову до вимог, встановлених частиною третьою статті 161 КАС:

2.1. Необхідно надати (долучити) до позовної заяви:

- платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 2481 гривень;

- належним чином засвідчені відповідно до вимог частини п`ятої статті 94 КАС копій документів, які засвідчують/підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Вказана ухвала була отримана скаржником 11.10.2022.

20.10.2022 та 22.10.2022 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 11 жовтня 2022 року надіслано платіжне доручення від 18.10.2022 №2641 на суму 2481 грн та копії витребуваних судом документів на 39 арк.

Проте постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що позивач не усунув в повному обсязі недоліки, які зумовили постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме, не представлено (не подано) на засвідчення обставин:

постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2021 року у справі №300/249/21, видача виконавчого листа по якій стала підставою для відкриття виконавчого провадження ВП №68372974;

- лист УЗПВР від 11.03.2022 за №0900-0902-5/720, адресованого відповідачу в межах ВП №68372974, в якому, як вважає позивач, викладене правове обґрунтуванням виконання в повному обсязі судового рішення у справі №300/249/21, неврахування якого стало підставою для прийняття оскаржуваної Постанови.

Частиною першою статті 5 КАС визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 171 КАС передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів із дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За приписами пунктів 5, 8 частини п`ятої статті 160 коментованого Кодексу, серед іншого, у позовній заяві зазначається:

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

За змістом частини третьої статті 161 КАС до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 161 КАС визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частиною четвертою статті 169 КАС передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях процесу, тому суд не вправі через неподання всіх доказів, в даному випадку одного листа, при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Як видно з матеріалів справи та це встановлено вище, ГУПФ на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху подано:

платіжне доручення від 18.10.2022 №2641 на суму 2481 грн;

рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 березня 2021 року, яке у позовній заяві скаржником помилково зазначено як постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду, і вказане не досліджено судом першої інстанції.

Не подання ж ГУПФ листа від 11.03.2022 за №0900-0902-5/720, адресованого відповідачу в межах ВП №68372974, в якому, як вважає позивач, викладене правове обґрунтуванням виконання в повному обсязі судового рішення у справі №300/249/21, неврахування якого стало підставою для прийняття оскаржуваної Постанови, на думку апеляційного суду не може бути безумовною підставною для повернення матеріалів позовної заяви, так як судом першої інстанції не обґрунтовано причин не врахування інших поданих позивачем документів та чому саме без наявності цього листа відкриття провадження у справі неможливе, як і не можливе подальше його витребування в процесі розгляду справи за наявності у цьому крайньої необхідності.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 11 жовтня 2022 року не наведено конкретного переліку доказів, яких суду не вистачає для відкриття провадження у справі.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «BelesandOthers v. theCzechRepublic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «NunesDias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «PerezdeRadaCavanilles v. Spain»).

Апеляційний суд наголошує, що в контексті спірних відносин судом першої інстанції розглянуто позовну заяву та заяву на усунення недоліків ГУПФ надмірно формально, та без повного з`ясування всіх обставин справи, оскільки фактично позивачем усунуто недоліки, позовної заяви, а судом першої інстанції належно не обґрунтовано не можливість відкритті провадження у справі за відсутності листа УЗПВР від 11.03.2022 за №0900-0902-5/720.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність висновків суду щодо необхідності повернення позовної заяви скаржника.

Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний