Справа № 160/17420/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року Справа № 160/17420/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №02 від 22.06.2022р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.11.2022р., просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачеві;

2) зобов`язати відповідача-1:

- зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві « Кривбасрудоремонт»; з 01.06.1998 року по 03.07.2008 року електрослюсарем з ремонту устаткування електриком дільниці фільтрації збагачувальної фабрики, електриком виробничої дільниці з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 21.02.2022 року по 22.04.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»;

- з 10 березня 2022 року призначити, нарахувати та виплатити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2022р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, до якої надав всі необхідні документи, що підтверджують стаж роботи позивача за Списком №1, на підставі якої йому було призначено відповідну пенсію. Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №02 від 22.06.2022р., яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу - 10 років та зазначено про те, що до пільгового стажу не зараховано періоди з 01.06.1998р. по 20.07.1998р., оскільки в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи, невірно зазначено позицію за Списками, що передбачає постанова КМУ від 15.11.1994р. №773; з 15.10.2003р. по 24.03.2005р., оскільки є перерва між наказами про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці для визнання права працівників на пільгове пенсійне забезпечення. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправним та таким, що порушує його право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, так як законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах та трудова книжка позивача містить необхідні записи, які підтверджують, що у період з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року позивач займав посаду, робота на якій дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1; не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах та не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому, відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, а контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник; при складанні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №165 від 22.04.2022 року було допущено механічну описку у пункті і замість «1020100а-1753в» зазначено «1020100а-1773в», проте, той факт, що у довідці, яка підтверджує пільговий характер праці, допущена помилка у номері пункту, якими передбачена ця посада, не відміняє факту роботи на ній позивача протягом зазначеного періоду на вказаній посаді; Відповідачем-2 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та постанови Верховного Суду. У відповіді на відзив на позовну заяву від 30.12.2022р. позивач посилається на ті ж самі обставини що і у позові (а.с.140-143).

Ухвалою суду від 09.11.2022р. було відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобов`язано відповідачів-1, 2 надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.43).

30.11.2022р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області) на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовної заяви позивача в повному обсязі посилаючись на те, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 01.06.1998 по 20.07.1998, оскільки в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи, невірно зазначено позицію за Списками, що передбачено постановою КМУ від 15.11.1994 №773; з 15.10.2003 по 24.03.2005, оскільки є перерва між наказами про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення (дія наказу №888 від 15.10.1998 закінчується 14.10.2003, а наказ №553 починає діяти лише з 25.03.2005) відповідно до норм п.п. 4.4 та 4.5 Порядку № 383; відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 17.08.1993 по 30.08.1996, оскільки довідку про підтвердження пільгового характеру роботи за даний період позивачем надано не було; посилання позивача на записи трудової книжки як підставу для зарахування періодів роботи до пільгового стажу є безпідставним, оскільки в наданій трудовій книжці не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках тощо у зв`язку з чим, підстав для зарахування періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно даного документу немає; згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на дату звернення позивача із заявою (03.06.2022) наявні дані про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески по 31.03.2022, відтак, оскільки період з 01.04.2022 по 22.04.2022 не враховано до загального стажу позивача, відсутні підстави для врахування зазначеного періоду і до пільгового стажу. Також і відповідач-2 посилається на дискреційні повноваження в питаннях призначення пенсії. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-2 посилається на постанови Верховного Суду (а.с.64-65).

Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач-2 просить провести розгляд цієї справи в режимі відеоконференції в порядку ст.195 КАС України з зали судового засідання Хмельницького окружного адміністративного суду (а.с.54-64).

Розглянувши наведене клопотання відповідача-2 суд не находить підстав для його задоволення, оскільки дана справа є незначної складності та призначена судом до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України), при цьому, розгляд такої категорії справ у наведеному порядку не передбачає проведення судового засідання, а відповідно, і не передбачає застосування режиму відеоконференції, тому підстави для задоволення вказаного клопотання у адміністративного суду відсутні.

Також, 30.11.2022р. через систему «Електронний суд» відповідач-2 подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якому останній просить залучити у якості третьої особи на стороні відповідача ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України посилаючись на те, що рішення у цій справі безпосередньо впливає на права та обов`язки наведеного підприємства у вигляді обов`язку відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії позивачеві до досягнення пенсійного віку (а.с.50-51).

Розглянувши наведене клопотання відповідача-2 суд не находить підстав для його задоволення, оскільки судом не встановлено, що судове рішення прийняте у даній справі (щодо пенсійного забезпечення позивача) може вплинути на права та обов`язки ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», що визначено ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням того, що наведеним підприємством позивачеві була видана довідка про підтвердження пільгового стажу роботи та наведене свідчить про те, що підприємством не заперечується факт роботи позивача на пільгових умовах і останнє обізнане про наявність у нього обов`язку щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії позивачеві, доказів зворотного відповідачем-2 суду не надано.

22.12.2022р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, від відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до даних трудової книжки НОМЕР_1 позивач працював в Спеціалізоване управління №5 Державного підприємства «Кривбасрудоремнт» з 17.08.1993 по 30.08.1996 слюсарем 3 розряду по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики, при цьому, в трудовій книжці позивача відсутні відомості які визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що працював па умовах зазначених в Списку №1 повний робочий день та не зазначено розділ, підрозділ Списку №1, який дає право на пенсію на пільгових умовах, на підтвердження вищезазначеного періоду роботи позивачем жодних уточнюючих довідок надано не було, а тому, відсутні підстави зарахувати даний період роботи до пільгового стажу за Списком №1; до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 01.06.1998 по 20.07.1998, оскільки в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи, невірно зазначено позицію за Списками, що передбачено постановою КМУ від 15.11.1994 №773; з 15.10.2003 по 24.03.2005, оскільки є перерва між наказами про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення; відповідно до Індивідуальних даних персоніфікованого обліку застрахованої особи сплата страхових внесків була станом на 31.03.2022, тому органом Пенсійного фонду України зараховано пільговий стаж по 31.03.2022. Окрім того, відповідач-1 посилається на свої дискреційні повноваження у даних правовідносинах (а.с.135-137).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 09.01.2023р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

03.06.2022р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, до якої надав, зокрема, трудову книжку та довідку, що визначає право на пенсію на пільгових умовах №165, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення. Наявними у справі (а.с.23, 23-зворот,86,87).

На підставі вищенаведеної заяви, з 03.06.2022р. позивачеві була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1, що підтверджується копією рішення пенсійного органу №02 від 10.06.2022р. про призначення пенсії, наявною у справі (а.с.26).

Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №02 від 22.06.2022р., яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу - 10 років та зазначено про те, що до пільгового стажу не зараховано періоди з 01.06.1998р. по 20.07.1998р., оскільки в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи, невірно зазначено позицію за Списками, що передбачає постанова КМУ від 15.11.1994р. №773; з 15.10.2003р. по 24.03.2005р., оскільки є перерва між наказами про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці для визнання права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі (а.с.22,113).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача-2 №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачеві, у зв`язку з чим позивач просить відновити його права шляхом визнання такого рішення протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача-1 відповідача-2 зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві « Кривбасрудоремонт»; з 01.06.1998 року по 03.07.2008 року електрослюсарем з ремонту устаткування електриком дільниці фільтрації збагачувальної фабрики, електриком виробничої дільниці з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 21.02.2022 року по 22.04.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 10 березня 2022 року призначити, нарахувати та виплатити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №1, та за умови повного робочого дня на відповідних роботах, але не менше 80% робочого часу, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.06.1998р. по 20.07.1998р. ОСОБА_1 працював повний робочий день на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування дільниці збагачувальної фабрики цеху з ремонту енергообладнання в Криворізькому державному Центрально-збагачувальному комбінаті, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідки ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» №165 від 22.04.2022р., наявними в матеріалах справи (а.с.13-15,18,114,115-125).

Вказаний період не було зараховано відповідачем-2 до пільгового стажу позивача за Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, так як в довідці, уточнюючій пільговий характер роботи, невірно зазначено позицію за Списками, що передбачає постанова КМУ від 15.11.1994р. №773, що підтверджується змістом копії оскаржуваного рішенням пенсійного органу №02 від 22.06.2022р. (а.с.22,113).

Разом з тим, зі змісту копії довідки ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» №165 від 22.04.2022р. вбачається, що посада електрослюсаря з ремонту устаткування дільниці збагачувальної фабрики цеху з ремонту енергообладнання, яку займав позивач у спірний період була атестована за Списком №1 та довідка містить всю інформацію необхідну для врахування спірного періоду роботи позивача до його пільгового стажу за Списком №1 та наведена довідка відповідає вимогам п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (а.с.18,114).

При цьому, доказів того, що посада електрослюсаря з ремонту устаткування дільниці збагачувальної фабрики цеху з ремонту енергообладнання, яку займав позивач у спірний період, не належить до Списку №1 та не дає позивачеві права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 матеріали справи не містять, а відповідачами суду не надано.

Щодо посилань відповідачів в оскаржуваному рішенні та у відзивах на позовну заяву на те, що для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.06.1998р. по 20.07.1998р. необхідно надати уточнюючу довідку про пільговий характер роботи з вірним зазначенням позиції, підрозділу, розділу постанови КМУ від 15.11.1994р. №773, слід зазначити наступне.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Тобто, пенсійний орган, відповідно до своїх повноважень, мав надати позивачеві допомогу у витребуванні необхідної йому довідки з вірним зазначенням позиції, підрозділу, розділу постанови КМУ від 15.11.1994р. №773 згідно приписів Порядку №22-1.

Разом з тим, доказів вжиття таких заходів відповідачами суду не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.

Також, ОСОБА_1 , зокрема, у період з 15.10.2003р. по 24.03.2005р. працював повний робочий день на посаді електрика дільниці фільтрації збагачувальної фабрики в Криворізькому державному Центрально-збагачувальному комбінаті, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та довідки ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» №165 від 22.04.2022р., наявними в матеріалах справи (а.с.13-15,18,114,115-125).

Вказаний період не було зараховано відповідачем-2 до пільгового стажу позивача за Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є перерва між наказами про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці для визнання права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, що підтверджується змістом копії оскаржуваного рішенням пенсійного органу №02 від 22.06.2022р. (а.с.22,113).

Відповідно до п. 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 6 Порядку №442 встановлено, що атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Згідно з п.10 Порядку № 442 результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Пунктом 4 Порядку № 442 передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 №205 затверджено Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках, в якому зазначено, що в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог вищезазначеного Порядку.

При цьому, має бути затверджений наказом по підприємству за узгодженням з місцевою державною експертизою умов праці, головним державним санітарним лікарем, відповідно, Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, водного, залізничного, повітряного транспорту, об`єктів, що мають особливий режим роботи, та з виборним органом профспілкової організації і уповноваженим трудового колективу підприємства з питань охорони праці план-графік проведення атестації цих робочих місць у повному обсязі при поліпшенні фінансово-економічного стану підприємства, але не пізніше як через рік, за рахунок фонду охорони праці або інших коштів підприємства.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Так, Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020р. сформулювала правовий висновок, згідно з яким, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Так, в матеріалах справи містяться копії Витягів з наказів Про підтвердження результатів атестації робочих місць з умов праці на комбінаті №888 від 15.10.1998р. (період дії по 14.10.2003р.) та №555 від 25.03.2005р., згідно яких проведено атестацію робочого місця позивача за Списком №1 (а.с.19, 19-зворот,75).

При цьому, судом встановлено, що посада позивача «електрик», яку займав позивач у спірний наведений період віднесена до Списку №1 розділу І постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36.

Таким чином, позивач має право на зарахування періоду його роботи з 15.10.2003р. по 24.03.2005р. на посаді електрика до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, у зв`язку з чим, пенсійним органом протиправно не було зараховано наведений період роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1.

Доказів того, що посада електрика, яку займав позивач у спірний період, не належить до Списку №1 та не дає позивачеві права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Окрім того, з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року ОСОБА_1 працював слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Кривбасрудоремонт», що підтверджується копією трудової книжки, наявною у справі (а.с.13-15, 115-125).

Вказаний період не було зараховано пенсійним органом до пільгового стажу по Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), так як позивачем не надано довідку підтверджуючу пільговий характер роботи, а в трудовій книжці не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не зазначаються відомості про прогули, простої, страйки, перебування у відпустках тощо, що підтверджується змістом відзивів відповідачів та копією розрахунку стажу, наявною у справі (а.с.24,91).

Тобто, фактично, вказаний період роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємства, на якому позивач працював.

Разом з тим, судом враховується те, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що вона містить запис №8 згідно якого за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення позивача по Списку №1 за період роботи на посаді слюсаря по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Кривбасрудоремонт» згідно наказу №147 від 20.10.1994р. (а.с.13-15,115-125).

Окрім того, за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.14 Інструкції №58 визначено, що якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Згідно з п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Разом з тим, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, у період з 21.02.2022р. по 22.04.2022р. ОСОБА_1 працював на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК», що підтверджується копіями трудової книжки та відповідних розпоряджень, наявними у справі (а.с.13-15,16,17,115-125).

Разом з тим, період з 01.04.2022р. по 22.04.2022р. не було зараховано пенсійним органом до пільгового стажу по Списком №1 при вирішенні питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), так як згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на дату звернення позивача із заявою (03.06.2022) наявні дані про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески лише по 31.03.2022, що підтверджується змістом відзивів відповідачів та копією розрахунку стажу, наявною у справі (а.с.24,91).

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до положень ст.20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, на якому працює (працювала) застрахована особа, оскільки саме страхувальник здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу вищенаведених норм, можна дійти висновку, що позивач, як застрахована особа, не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при призначенні пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2019р. у справі №688/947/17, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а та від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови наявності у пенсійного органу вищезазначених доказів на підтвердження роботи позивача за Списком №1 у спірні періоди, відповідачем-2 безпідставно прийнято оскаржуване рішення від 22.06.2022р. про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із не зарахуванням вищезазначених періодів роботи позивача до пільгового стажу за Списком №1.

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем-2 рішення №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачеві, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачами жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем-2 рішення №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачеві, суд приходить до висновку, що відповідач-2, прийнявши наведене рішення, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач-2, прийнявши рішення №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачеві, порушив права позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також, підлягають і частковому задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Кривбасрудоремонт»; з 01.06.1998 року по 20.07.1998 року електрослюсарем з ремонту устаткування електриком дільниці фільтрації збагачувальної фабрики, з 15.10.2003 року по 24.03.2005 року електриком виробничої дільниці з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 01.04.2022 року по 22.04.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК», враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із не зарахуванням таких періодів роботи позивача до пільгового стажу, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Кривбасрудоремонт»; з 01.06.1998 року по 20.07.1998 року електрослюсарем з ремонту устаткування електриком дільниці фільтрації збагачувальної фабрики, з 15.10.2003 року по 24.03.2005 року електриком виробничої дільниці з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 01.04.2022 року по 22.04.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК».

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 15.10.1998 року по 14.10.2003 року та з 25.03.2005 року по 03.07.2008 року електриком у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 21.02.2022 року по 31.03.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК», оскільки наведені періоди роботи позивача були зараховані пенсійним органом до пільгового стажу позивача за Списком №1, що підтверджується копією розрахунку стажу позивача, наявною у справі (а.с.24,91).

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання пенсійного органу з 10 березня 2022 року призначити, нарахувати та виплатити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, судом враховується і те, що у даному випадку, саме наявність у позивача необхідного пільгового стажу за Списком №1, передбаченого ст.114 Закону №1058, є підставою для призначення останній пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому, за нормами Закону №1058 повноваження щодо обчислення стажу, зокрема і пільгового, є виключною компетенцію пенсійних органів, а тому адміністративний суд не наділений повноваження підміняти пенсійний орган та самостійно обчислювати пільговий стаж позивача для призначення пенсії, а, відповідно, без проведення розрахунку такого стажу і зобов`язувати призначати пенсії.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачеві, а також і зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Кривбасрудоремонт»; з 01.06.1998 року по 20.07.1998 року електрослюсарем з ремонту устаткування електриком дільниці фільтрації збагачувальної фабрики, з 15.10.2003 року по 24.03.2005 року електриком виробничої дільниці з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 01.04.2022 року по 22.04.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК», є саме зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 від 03.06.2022р., відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем пропорційно задоволеним позовним вимогам лише згідно квитанції №3641-5767-9579-2437 від 17.10.2022р. (з урахуванням ставок судового збору за подання даного позову, встановлених ст.4 Закону України «Про судовий збір») у розмірі 496,20 грн., виходячи із розрахунку: 992,40 грн/2 (а.с.8,42а).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №02 від 22.06.2022р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №02 від 22.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 17.08.1993 року по 30.08.1996 року слюсарем по ремонту обладнання дробильної та збагачувальної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Кривбасрудоремонт»; з 01.06.1998 року по 20.07.1998 року електрослюсарем з ремонту устаткування електриком дільниці фільтрації збагачувальної фабрики, з 15.10.2003 року по 24.03.2005 року електриком виробничої дільниці з ремонту та обслуговування технологічного устаткування збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК»; з 01.04.2022 року по 22.04.2022 року на посаді електрика виробничої дільниці з виробництва концентрату збагачувальної фабрики у Приватному акціонерному товаристві «ЦГЗК».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 від 03.06.2022р. відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Г. Чекірди, буд. 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва