Справа № 140/4716/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4716/22 пров. № А/857/13747/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімко" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі №140/4716/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімко" до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,-

суддя в 1-й інстанції Дмитрук В. В.,

час ухвалення рішення 25.08.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрімко" звернулося в суд з позовом до відповідача Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 06 січня 2022 року №UA205100/2022/000001/2, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06 січня 2022 року №UA205100/2022/000006.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що використане відповідачем джерело інформації для коригування митної вартості товару більш як у два рази перевищує обмеження у 90 днів до дати здійснення імпорту, встановлених ст.5 Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди про тарифи та торгівлю. Зазначає, що у порівняних деклараціях є розбіжності у використанні одиниці виміру товару для визначення його вартості. Крім того, відповідач у спірному рішенні не надав детальні пояснення щодо зроблених коригувань на одиницю виміру товару, а також невідомо як митниця визначила митну вартість товару із застосуванням іншої одиниці виміру. Вказує, що жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних товарів у гр.33 спірного рішення митницею наведено не було. Звертає увагу, що митний орган неправильно визначив та скоригував митну вартість товару, оскільки не маючи достовірних відомостей про зміст такої МД не можна й визначити, який конкретно товар був предметом імпорту у використаній митницею декларації, обсяг його партії у метрах погонних тощо. Зазначає, що до митного оформлення декларантом було надано вичерпний та достатній пакет документів, який підтверджував вартість перевезення оцінюваного товару, а саме: рахунок на оплату транспортних послуг №UADN-РF03037-1 від 23 грудня 2021 року; довідку перевізника товару про транспортні витрати № 231220211 від 23 грудня 2021 року; генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року. Вважає, що для підтвердження транспортних витрат було б достатньо взагалі однієї довідки перевізника товару про транспортні витрати, оскільки така довідка є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Звертає увагу, що до митного оформлення було подано Генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року, відомості про який були зазначені у згаданому рахунку №UADN-РF03037-1 від 23 грудня 2021 року, а тому відповідач помилився зазначаючи про наявність розбіжностей у даті договору на перевезення товару, і безпідставно витребував у декларанта договір №10175 від 03 лютого 2021 року, якого не існує. Крім того, зазначає, що безпідставно та необґрунтовано було витребувано транспортні перевізні документи. У гр.33 спірного Рішення відсутня будь-які інформація, що у митного органу наявні сумніви у числовому показнику вартості перевезення товару, а тому така складова митної вартості товару була належним чином обґрунтована з боку декларанта. Також вказує, що поставка партії оцінюваного товару здійснювалась на підставі Контракту № 03-12/19 від 03 грудня 2019 року та рахунку №2021С32 від 20 жовтня 2021 року. Сума за рахунком на товар складала 36023,52 долара США. У платіжних дорученнях, що подані декларантом, у призначенні платежу зазначалось, що оплата здійснюється за товар відповідно до контракту №03-12/19 від 03 грудня 2019 року. Загальний розмір сплачених коштів за платіжними дорученнями №9 від 13 вересня 2021 року, №12 від 03 грудня 2021 року та №11 від 27 жовтня 2021 року становить 36023,52 долара США, що повністю відповідає сумі рахунку №2021С32 від 20 жовтня 2021 року. Таким чином, твердження митного органу та висновок суду про неможливість ідентифікації платіжних документів до партії товару не відповідає дійсності. Звертає увагу, що відповідач в суді першої інстанції не надав жодного доказу, який би міг свідчити, що вищезазначені платежі позивач міг робити на оплату поставки іншої партії товару за цим же правочином. Крім того, митний орган на усунення такого «сумніву» не витребував у декларанта жодного документу, що також свідчить про безпідставність такого висновку митного органу, а також про помилковий висновок суду першої інстанції в цій частині. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Крім того просить стягнути судові витрати, а саме: судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, витрати на здійснення перекладу документів та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, під час заявлення товару до митного оформлення позивач не надав всіх документів відповідно до вимог частини першої та другої статі 53 МК України, які містять складові вартості товару, що підтверджують ціну товару, оскільки платіжні доручення не є достатніми доказами митної вартості товару, в разі зазначення у них лише зовнішньоекономічного контракту, на основі якого здійснена поставка товару, а тому у спірних правовідносинах сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару є обґрунтованими. Вказує, що позивачем не надано документи, які витребовувались митницею та з огляду на те, що декларантом позивача не надано на підтвердження митної вартості товару банківських платіжних документів за якими можна ідентифікувати оцінюваний товар, відповідачем доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості товару. Крім того, звертає увагу, що договір про надання правничої допомоги від 26 листопада 2020 року, ордер про надання правничої допомоги жодним чином не підтверджують вартість понесення позивачем судових витрат на правову допомогу, а документи, які підтверджують вартість таких послуг згідно з договором про надання правничої допомоги від 26 листопада 2020 року, а саме: акт виконаних робіт та додатки до договору, у передбачені ч.7 ст.139 КАСУ (до закінчення судових дебатів або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення за наявності поважних причин) надані не були, вважаємо, що правові підстави для задоволення заяви представника апелянта про стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7500,00 грн не підлягають задоволенню. Вказує, що заявлена в межах судової справи вимога позивача про стягнення витрат на перекладача є безпідставною, оскільки ст.254 МК України передбачає обов`язок декларанта подавати до митного оформлення разом з оригіналами документів, складених іноземною мовою також і їх належним чином засвідчений переклад. Зазначає, що відповідачем буде подано клопотання про зменшення заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, після надання позивачем документів, які свідчать про їх понесення. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 січня 2022 року ТОВ ДРІМКО через декларанта було подано на митний пост Володимир-Волинський Волинської митниці для митного оформлення партію товару Тканина вибілена (білого кольору), полотняного переплетення, виготовлена з комплексних текстурованих поліефірних ниток 100%, без покриття та просочення (не виявлено неозброєним оком), ширина з пругами +/- 225 см, поверхнева щільність тканини +/- 85 г/м2 - 69 276 м/п, 155871 м2, за ціною 0,52 долар США за 1 м/п, загальною вартістю 36023,52 доларів США, що імпортується згідно з контрактом №03-12/19 від 03 грудня 2019 року, укладеного із компанією ZHEJIANG FENGYUAN CHEMICAL FIBRE CO., LTD (Китайська Народна Республіка) та інвойсу №2021С32 від 20 жовтня 2021 року.

Поставка товару відбувалась на умовах FOB CN SHANGHAI. Відповідно до сертифікату №21С3305А1187/00009 товар походить з Китайської Народної Республіки.

Для митного оформлення на митний пост Володимир-Волинський було подано ряд документів, перелічених у гр. 44 МД №UA205100/2020/000095 від 06 січня 2022 року, а саме:

- Рахунок №2021С32 від 20 жовтня 2021 року;

- Коносамент №MEDUTC658795 від 05 листопада 2021 року;

- Міжнародну автотранспортну накладну (CMR) №102088 від 04 січня 2022 року;

- Сертифікат про походження товару №21С3305А1187/00009 від 11 листопада 2021 року;

- Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05 січня 2022 року;

- Платіжні документи про оплату товару у кількості 3 шт.;

- Рахунок на оплату транспортних послуг №UADN-PF03037-1 від 23 грудня 2021 року;

- Довідка перевізника товару про транспортні витрати №231220211 від 23 грудня 2021 року;

- Контракт №03-12/19 від 03 грудня 2019 року та Додаткові угоди до Контракту від 01 грудня 2020 року та 04 січня 2022 року;

- Генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року;

- Лист з відомостями про товар.

У графах 12, 45 вищезазначеної МД було вказано митну вартість товару в розмірі 1253315,23 грн, визначену за ціною контракту з урахуванням витрат на перевезення товару водним транспортом до кордону України, в порядку, передбаченому статтею 58 Митного кодексу України.

Відповідач, отримавши вищезазначену митну декларацію з документами, надіслав декларанту повідомлення, що:

1. Подані до митого оформлення банківські платіжні документи, що стосуються товару неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром.

2. Для перевірки розрахунку числового значення заявленої митної вартості просимо надати транспортні перевізні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та договір №10175 від 03 лютого 2021 року (зазначений у рахунку №UADN-PF03037-1 від 23.12.2021) так як декларант надав генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року, а у рахунку зазначений договір №10175 від 03 лютого 2021 року.

3. З метою перевірки документів, що підтверджують транспортні витрати декларанту також слід надати: висновки про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію декларації країни відправлення.

На таке повідомлення Волинської митниці декларантом було надано лист, у якому було повідомлено, що ним було надано усі наявні у нього документи, інших документів, що підтверджують митну вартість товару у декларанта немає.

Декларанту було відмовлено у митному оформленні товару за вищезазначеною митною декларацією, шляхом винесення картки відмови №UA205100/2022/000006, з таких причин: відповідно до пункту 6 статті 54 Митного кодексу України неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у статті 53 Митного кодексу України.

Також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить митне оформлення товару, а саме: приведення гр.12, 45 МД у відповідність до рішення про коригування митної вартості товару №UA205100/2022/000001/2 від 06 січня 2022 року.

Відповідно до даного рішення подані до митного оформлення банківській платіжні документи, що стосується товару (№9 від 13 вересня 2021 року, №12 від 03 грудня 2021 року, №11 від 27 жовтня 2021 року) неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром.

У зв`язку з перевіркою відомостей, що підтверджують розрахунок числових значень складових митної вартості та згідно з вимогами наказу ДМСУ від 01 липня 2021 року №476 Прo затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР «Можливе заниження вартості товарів з метою ухилення від сплати митних платежів у повному обсязі».

З метою перевірки документів, що підтверджують транспортні витрати, декларанту було запропоновано згідно зі ст.53 та ст. 54 МКУ надати в 10-денний термін наступні документи:

- для перевірки розрахунку числового значення заявленої митної вартості просимо надати транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та договір 10175 від 03 лютого 2021 року (зазначений у рахунку №UADN-PF03037-1 від 23 грудня 2021 року) так як декларант надав генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року,а у рахунку №UADN-PF03037-1 від 23 грудня 2021 року зазначений договір №10175 від 03 лютого 2021 року;

- висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення.

Згідно з п.6 ст.53 МКУ декларант за власним бажанням може подавати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості.

Всі вище перелічені документи декларант не надав, а саме: не надав прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію митної декларації країни відправлення.

Також декларантом було подано заяву про відсутність-додаткових документів №б/н від 06 січня 2022 року.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, вимогами ч.6 ст.54 МКУ передбачено, що у зв`язку із неподанням, декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 МКУ митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості.

Митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МКУ з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 Прo затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, на підставі цінової інформації: товар №1 (МД UA110130/2021/19060 від 06.07.2021 - 4,51 Дол.США/кг).

Позивач, не погодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів №UA205100/2022/000001/2 від 06 січня 2022 року, а також карткою відмови №UA205100/2022/000006 від 06 січня 2022 року, звернувся в суд з цим позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору, оскільки декларантом позивача не надано на підтвердження митної вартості товару банківських платіжних документів, за якими можна ідентифікувати оцінюваний товар, а тому підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови відсутні.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень

Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом ч.4 ст.53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За приписами ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положеннями ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частини 1, 2 ст.55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Згідно з положеннями статтей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Як зазначено вище, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного кодексу України.

З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів зазначає, що не наведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми, чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, випробовування додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних розбіжностей у документах, які подавались позивачем до митного оформлення товару, не встановлено. Навпаки усі документи складені належним чином, узгоджуються між собою і відображають усі необхідні показники числових значень митної вартості товару. Більше того, дані про ціну імпортованого товару повністю підтверджені митними деклараціями країни-експортера.

Фактично в основу оскаржуваного рішення покладено лише наявність інформації щодо рівнів митної вартості товарів, схожих призначенням, країною виробництва тощо, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів, тобто в основу покладено той факт, що системі ЄАІС ДФС існує інформація про вищу митну вартість подібних товарів.

Разом з тим, інформація щодо вартості аналогічних чи подібних товарів не може бути самостійною підставою для витребування митним органом додаткових документів з метою підтвердження заявленої митної вартості, якщо при цьому подані до митного оформлення разом з митною декларацією документи не містять розбіжностей, ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в інформаційних системах мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Такі відомості з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем вартості такого товару згідно з даними інформаційної системи, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи для обґрунтування вартісного значення складових митної вартості товару декларантом подано ряд документів, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) №2021С32 від 20 жовтня 2021 року; коносамент №MEDUTC658795 від 05 листопада 2021 року; автотранспортну накладну №102088 від 04 січня 2022 року; сертифікат про походження товару №21С3305А1187/00009 від 11 листопада 2021 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05 січня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №11 від 27 жовтня 2021 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №12 від 03 грудня 2021 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №9 від 13 вересня 2021 року; рахунок- фактуру про надання транспортно-експедиційних по слуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №UADN-PF03037-1 від 23 грудня 2021 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №231220211 від 23 грудня 2021 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01 грудня 2020 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 04 січня 2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються №03-12/19 від 03 грудня 2019 року; договір про надання послуг митного брокера №66/17 від 20 жовтня 2017 року; договір (контракт) про перевезення №10175 від 02 березня 2021 року; інші некласифіковані документи (лист пояснення) від 23 грудня 2021 року (а.с.38).

Разом з тим, рішенням про коригування митної вартості товарів від 06 січня 2022 року № UА205100/2022/000001/2 митну вартість товару визначено за резервним методом. Відповідачем зазначено, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних товарів, що продаються на території України, а також складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни; метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС.

Крім того, митним органом у рішенні від 06 січня 2022 року № UА205100/2022/000001/2 зазначено, що для перевірки розрахунку числового значення заявленої митної вартості митний орган просив надати транспортні перевізні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та договір №10175 від 03 лютого 2021 року (зазначений у рахунку №UADN-PF03037-1 від 23.12.2021), так як декларант надав генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року, а у рахунку зазначений договір №10175 від 03 лютого 2021 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до митного оформлення було подано генеральний договір транспортного експедирування №10175 від 02 березня 2021 року, відомості про який були зазначені у згаданому рахунку №UADN-РF03037-1 від 23 грудня 2021 року (а.с.20), а тому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відповідач помилився, зазначаючи про наявність розбіжностей у даті договору на перевезення товару, і безпідставно витребував у декларанта договір №10175 від 03 лютого 2021 року, оскільки такий не існує.

Крім того, у гр.33 оскаржуваного рішення від 06 січня 2022 року № UА205100/2022/000001/2 відсутня будь-які інформація, що у митного органу наявні сумніви у числовому показнику вартості перевезення товару.

Матеріалами справи стверджується, що поставка партії оцінюваного товару здійснювалась на підставі Контракту №03-12/19 від 03 грудня 2019 року та рахунку №2021С32 від 20 жовтня 2021 року. Сума за рахунком на товар складала 36023,52 долара США. У платіжних дорученнях, що подані декларантом у призначені платежу зазначалось, що оплата здійснюється за товар відповідно до контракту №03-12/19 від 03 грудня 2019 року. Загальний розмір сплачених коштів за платіжними дорученнями №9 від 13 вересня 2021 року, №12 від 03 грудня 2021 року та №11 від 27 жовтня 2021 року становить 36023,52 долара США, що повністю відповідає сумі рахунку №2021С32 від 20 жовтня 2021 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів відповідач у своєму рішенні не наводить порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціни яких взяті за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

При відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками контролюючий орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки сторони вільні в формуванні цін на товари за взаємним погодженням, виходячи з кон`юнктури ринку, якості і споживчих властивостей продукції, ступеня новизни товару і його корисності, співвідношення попиту та пропозиції, враховуючи необхідність отримати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Щодо доводів апелянта про ненадання декларантом на вимогу митного органу додаткових документів, колегія суддів зазначає, що у повідомленні про необхідність подачі додаткових підтверджуючих документів вказано, що такі мають бути надані за наявності, тобто їх неподання у зв`язку з відсутністю, не може розцінюватися як відмова. Колегія суддів вважає, що у відповідача були у наявності усі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним другого-п`ятого методів визначення митної вартості товару у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим, доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем не надано, а судом таких не здобуто.

Так, мотивувальна частина оскаржуваного рішення митного органу немає жодного обґрунтування чи відомостей про критерії визначення цінової інформації з системи АСАУР.

Крім того, висновки митного органу, що митна вартість товару визначена на основі раніше визначеної митним органом митної вартості за резервним методом за митною декларацією від 06 липня 2021 року, колегія суддів вважає помилковими, оскільки на момент здійснення коригування митної вартості товару в цій справі, а саме: 06 січня 2022 року, давність такої порівнюваної митної декларацій становить більше 90 днів, а також інформація, яка міститься в ній викликає сумнів на предмет тотожності із імпортованим товаром. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів, не встановлено, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Щодо стягнення судових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на суму 4962,00 грн, сплачений ним згідно з платіжним дорученням №5635 від 04 липня 2022 року за подання позовної заяви та 7443,00 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №5844 від 23 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

При цьому, ст.254 МК України передбачає обов`язок декларанта подавати до митного оформлення разом з оригіналами документів, складених іноземною мовою, також і їх належним чином засвідчений переклад, а тому підстави для стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача відсутні.

Крім того, п.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься лише договір про надання правничої допомоги від 26 листопада 2020 року та ордер про надання правничої допомоги, а тому колегія суддів зазначає, що з наданих документів неможливо встановити, які саме послуги були надані адвокатом, їх обсяг, час витрачений на надання кожної з таких послуг, а тому з врахуванням вказаних обставин та враховуючи доводи відповідача, за встановлених обставин підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімко" задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі №140/4716/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімко" задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 06 січня 2022 року №UA205100/2022/000001/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06 січня 2022 року №UA205100/2022/000006.

Стягнути з бюджетних асигнувань Волинської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімко" () судовий збір на суму 4962,00 грн, сплачений ним згідно з платіжним дорученням №5635 від 04 липня 2022 року за подання позовної заяви та 7443,00 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №5844 від 23 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 09 січня 2023 року.