Справа № 380/5141/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/5141/22 пров. № А/857/12241/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Клименко О. М. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Бориславської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

22.02.2022 позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом до Бориславської міської ради Львівської області, в якому просять:

визнати протиправними та скасувати підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 рішення Бориславської міської ради Львівської області від 02.02.2022 № 902 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства»;

зобов`язати відповідача надати їм дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу об`єднання земельної ділянки.

На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що Бориславська міська рада Львівської області протиправно відмовила їм у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 14,6366 га в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області (кадастровий номер: :09:000:0015) на сім земельних ділянок, орієнтовними площами 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки поділ та об`єднання земельних ділянок за своєю суттю є фактично формуванням нової чи нових земельних ділянок, а факт прийняття рішення про включення земельної ділянки в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, не є самостійною підставою для заборони їх відчужувати та надавати у користування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій покликаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.01.2020 у справі №816/2119/16, відповідно до якої саме після закінчення етапу із підготовки лоту до торгів та вчинення всіх визначених дій, зокрема, визначення дати та місця проведення земельних торгів, можна стверджувати, що земельна ділянка виставлена на торги та відповідно діє заборона на відчуження, передачу в заставу та надання у користування. Натомість, Бориславська міська рада Львівської області відповідно до рішення від 25.11.2021 №709 лише здійснила намір виставити у майбутньому земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0015 для продажу/оренди на земельних торгах і не надала доказів, які б свідчили про те, що така земельна ділянка виставлена на земельні торги (аукціон), що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для обмеження права позивачів на отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на обґрунтованість рішення суду та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.10.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до Бориславської міської ради Львівської області із клопотанням, в якому просили надати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,00 га на кожного із них окремо, на території: Львівська область, Дрогобицький район, Урізька сільська рада, за межами населеного пункту, кадастровий номер земельної ділянки :09:000:0015 або надати мотивовану відповідь.

Рішенням Бориславської міської ради Львівської області від 02.02.2022 № 902 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» відмовлено позивачам у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 14,6366 га в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області (кадастровий номер: :09:000:0015) на сім земельних ділянок, орієнтовними площами 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з тим, що заявники не є власниками чи землекористувачами земельної ділянки, що суперечить статті 56 Закону України «Про землеустрій», а також, що ця земельна ділянка зарезервована для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і включена до переліку вільних земельних ділянок щодо підготовки Лота для продажу права оренди на земельних торгах.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачі звернулися з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що поділ та об`єднання земельних ділянок може здійснити лише власник земельної ділянки, поряд з тим, позивачі на момент звернення із клопотанням до відповідача не були власниками спірної земельної ділянки. Зазначено, що така земельна ділянка була сформована та включена до переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги у формі аукціону, що в силу приписів частини п`ятої статті 136 Земельного кодексу України є правомірною підставою для відмови у наданні заявникам дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законодавець передбачив вичерпні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами першою та другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Частиною шостою статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Відтак, за даних обставин справи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 ЗК України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за рішенням власників земельних ділянок.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачі звернулися до Бориславської міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 2,0 га на території Львівської області, Дрогобицького району, Урізької сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер земельної ділянки :09:000:0015.

Слід зазначити, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0015, загальною площею 14,6366 га, сформована та на момент звернення позивачів з відповідним клопотанням перебувала у комунальній власності Бориславської міської ради Львівської області.

В матеріалах справи відсутні докази перебування земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0015 у власності чи користуванні позивачів, що надавало б їм право вчиняти дії з поділу та об`єднання згаданої сформованої земельної ділянки.

Крім цього, рішенням Бориславської міської ради Львівської області від 25.11.2021 № 709 земельну ділянку площею 14,6366 га (кадастровий номер :09:000:0015), що розташована в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (КВЦПЗ 01.01), включено до переліку вільних земельних ділянок для підготовки Лоту для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону.

Продаж земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах регулюється главою 21 ЗК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою 134 ЗК України визначено випадки, коли земельні ділянки державної або комунальної власності не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Відповідно до частини третьої статті 134 ЗК України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно з частинами першою, третьою статті 135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Організатором земельних торгів у разі укладення договору оренди земельної ділянки - особа, яка відповідно до закону може виступати орендодавцем такої земельної ділянки.

Відповідно до частини першої-третьої статті 136 ЗК України передбачено, що організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Виходячи з викладених правових норм, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що оскільки станом на дату розгляду клопотання позивачів про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірна земельна ділянка була сформована та включена до переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги у формі аукціону, відповідачем правомірно відмовлено у наданні заявникам дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за вказаною підставою.

Не заслуговують на увагу доводи скаржників про невідповідність такого висновку правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.01.2020 № 816/2119/16, оскільки у вказаній справі касаційний суд зазначив, що включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою. При цьому, перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Формуванню переліку земельної ділянки передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема здійснює відведення такої земельної ділянки та державну реєстрацію останньої із присвоєнням відповідного кадастрового номеру.

У межах даної справи, Бориславською міською радою Львівської області включено спірну земельну ділянку до переліку земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги, і така земельна ділянка є відведеною та зареєстрованою із присвоєнням відповідного кадастрового номеру, що виключає можливість її відчужувати, передавати в заставу, надавати у користування до завершення торгів.

Що стосується покликання скаржників на статтю 118 ЗК України, то такі є безпідставними, оскільки норми вказаної статті встановлюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що не відповідає спірним правовідносинам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскаржуване рішення Бориславської міської ради Львівської області від 02.02.2022 № 902 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі № 380/5141/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 05.01.2023