Справа № 554/816/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 р.Справа № 554/816/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліціїї на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 23.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Січиокно Т.О., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 25.02.22 по справі №554/816/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліціїї треті особи Подільський ВДВС у м.Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Мінестерства юстиції (м.Суми) , ОСОБА_2

про скасування постанови серія 1 АВ №02536115 від 21.09.2021,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Октябрський районний суд м. Полтави із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі ДПП, відповідач) в якому просив суд:

- скасувати постанову серії 1АВ №02536115 від 21.09.2021, винесену інспектором Департаменту патрульної поліції Боднаром Андрієм Івановичем (інспектор ДПП Боднар А.І.) якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23.02.2022 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії 1АВ №02536115 від 21.09.2021, винесену інспектором Департаменту патрульної поліції Боднаром А.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, провадження по справі закрито.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань із ДПП сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зазначив, що суд першої інстанції правомірно не погодився з твердженням позивача, оскільки в силу ч.1 ст. 14-2 КУпАП, він є керівником юридичної особи, а саме АТ «Полтавагаз» за яким зареєстровано транспортний засіб, вказаний в оскаржуваній постанові. Тому саме на керівника покладено адміністративну відповідальність за порушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі. Проте перед судом залишився не доведений той факт, що особа яка керувала транспортним засобом в момент фіксації порушення, допустила перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 20 км/год.

Щодо порушень процесуального права апелянт зазначив, що відповідачу матеріали даної судової справи для участі в судових засіданнях не надходили та відповідно рішення не отримував. Після ознайомлення з матеріалами справи представник апелянта встановила, що жодні підтвердження про відправку на адресу Департаменту патрульної поліції ухвали про відкриття провадження у справі, матеріалів справи відсутні. Тобто не має повідомлення про отримання уповноваженою особою поштової кореспонденції чи про обставини, що унеможливили вручення (повернутий поштовий конверт з біркою про причини не вручення, які вказуються працівником пошти. Тобто, Департамент не отримував ухвали суду від 28.01.2022 про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду в спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін. Департамент був позбавлений можливості надати в порядку ст. 260-262 КАС України свої заперечення щодо розгляду справи у письмовому провадженні. Також відповідач не отримував позову з додатками, чим був позбавлений можливості надати відзив на позов, докази порушення позивачем вимог ПДР. Крім того Департаментом не отримано прийнятого по справі рішення суду від 23.02.2022. В матеріалах справи міститься конверт на сторінці 27 з невідомим вкладенням, що нібито направлявся на адресу відповідача, але жодних відміток про причини повернення чи неможливого доставлення до адресата конверт не містить, лише перекреслено дані отримувача. Просив суд апеляційної інстанції оспорюване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

08.11.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені відповідно до положень ст. 268 КАС України.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів , на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Із даних оскаржуваної постанови слідує, що 21.09.2021 інспектором ДПП Боднаром А.І. винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за те, 21 вересня 2021 року о 10 год 55 хв особа, яка керувала транспортним засобом марки FIAT NUOVO DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 32 перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 24 км/год, чим порушено підпункт «б» п.12.9 Правил дорожнього руху.

Транспортний засіб марки FIAT NUOVO DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстровано на праві власності за АТ «Полтавагаз», що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Позивач обіймає посаду голови правління АТ «Полтавагаз», що вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Відповідно до даних подорожнього листа №329028 від 21.09.2021, 21 вересня 2021 року о 10 год 55 хв транспортним засобом марки FIAT NUOVO DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 32 керував працівник АТ «Полтавагаз» ОСОБА_2 .

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Як встановлено пунктом 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до примітки до частини 1 статті 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами 1 - 3 цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, <…>, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини 1 статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Частиною 1 статті 279-1 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 14-2 КупАП встановлено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, <…> несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Отже, відповідно до наведених норм, за загальним правилом адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, несе фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Відповідно до ч.1- 2 та 7-10 ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі , <…> , посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції , <…> за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.

У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.

У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Відповідно до ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: <…>; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі: , <…>; абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Під час судового розгляду встановлено, що позивачу про існування оскаржуваної постанови стало відомо 24.01.2022, після блокування АТ КБ «ПриватБанк» банківської картки та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідач на підтвердження направлення постанови на адресу позивача надав до суду список рекомендованих листів. Проте будь-яких доказів вручення цього листа позивачу відповідачем до суду не надано.

Враховуючи вище зазначені правові норми та відсутність доказів належного повідомлення позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів прийшла до висновку про наявність порушення відповідачем процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності та порушення права на захист, а саме права на звільнення від адміністративної відповідальності, відповідно до положень ст. 279-3 КУпАП.

Як вбачається із заяви, на ім`я начальника ДПП у м. Києві, ОСОБА_2 останній визнав, що ним вчинено правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі серія 1АВ №02536115 від 21.09.2021 та надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення цього правопорушення.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, а саме не надсилання відповідачу копії ухвали про відкриття провадження по справі, не надсилання копії позову та доданих до нього документів, колегія суддів зазначає.

Шляхом огляду вкладення конверта, який міститься на аркуші справи 27, встановлено, що на адресу Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) судом першої інстанції надсилалися копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та додатки до позову, проте даний конверт повернувся на адресу суду без вручення.

Відповідно до ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Посилання апелянта на те, що відсутні поштові штампи київських поштових відділень, колегія суддів не приймає до уваги, та зазначає, що недоліки роботи Укрпошти не можуть бути причиною скасування судового рішення, оскільки судом першої інстанції виконані вимоги ст. 251 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, а саме розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, визначено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частиною 4 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ці ж категорії справ зазначено і в частині 4 статті 12 КАС України, згідно з якою вони розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.

Як убачається з матеріалів справи, предметом цієї справи є постанова інспектора Департаменту патрульної поліції Боднара А.І. про накладення адміністративного стягнення на позивача за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, що передбачено ч.1 ст. 122 КУпАП.

Особливості провадження у справах щодо рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею 286 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Оскільки ця категорія справ не розглядається виключно за правилами загального позовного провадження, натомість відноситься до термінових справ, у яких не вимагається проведення підготовчого засідання, а кількість заяв по суті справи є обмеженою, що вказує на її малозначність, то розгляд справи без участі сторін не є підставою для скасування судового рішення та як наслідок вище зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліціїї залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 23 лютого 2022 по справі №554/816/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 09.12.2023