Справа № 140/7812/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7812/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у нарахування та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 30.05.1985 по 01.02.1992 вихователем дитячого садка колгоспу ім. Леніна, з 08.09.2003 по 13.08.2007 вихователем на час сезонного Заборольського дитячого садка до спеціального стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, а також здійснити нарахування та виплату їй грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з початку своєї трудової діяльності працювала в закладах освіти на посадах вихователя, які передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 104.11.1993 № 909, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також, позивач відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії.

ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з проханням зарахувати на дату призначення пенсії за віком до спеціального стажу усі періоди роботи вихователем, згідно даних трудової книжки та поданих для призначення пенсії документів, а також відповідно до вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплатити грошову допомогу в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії.

Проте, листом №8833-8084/К-02/8-0300/22 від 24.10.2022 ГУ ПФУ у Волинській області відмовило позивачу у виплаті грошової допомоги обґрунтовуючи тим, що до спеціального стажу не може бути зараховано періоди роботи з 30.05.1985 по 01.02.1992 вихователем дитячого садка колгоспу ім. Леніна, який в подальшому змінив назву на КС АПО «Урожай», з огляду на те, що даний колгосп не відноситься до державної або комунальної форм власності.

Крім того, до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем не було зараховано період роботи позивача з 08.09.2003 по 13.08.2007, оскільки відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та довідки від 06.07.2022 №13, виданої Заборольським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №46 Луцької міської ради, відсутня інформація про переведення або звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя сезонного садка.

Вважає протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо не зарахування до спеціального стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років періодів роботи з 30.05.1985 по 01.02.1992 на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Леніна, з 08.09.2003 по 13.08.2007 на посаді вихователя сезонного Заборольського дитячого садка, який дає право на виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважає таку відмову відповідача неправомірною, оскільки її робота в період з 30.05.1985 по 01.02.1992 на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Леніна є прирівняною до роботи в державних і комунальних закладах дошкільної освіти, а записи у трудовій книжці щодо періоду роботи з 08.09.2003 по 13.08.2007 у Заборольському закладі дошкільної освіти здійснювались роботодавцем, при цьому підстави для переведення та звільнення у вказані періоди були відсутні, відтак стаж її роботи за вказаний період безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмову провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відзиві на позов відповідач його вимог не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, що Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, передбачено зарахування до страхового стажу, який визначає право на виплату такої допомоги, періодів роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (постанова Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909).

Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433 передбачені дошкільні навчальні заклади (садки), у яких правом на пенсію за вислугу років користуються, зокрема, вихователі.

Оскільки позивач у період з 30.05.1985 по 01.02.1992 працювала на посаді вихователя дитячого садка колгоспу ім. Леніна, а з 08.09.2003 по 13.08.2007 - вихователя сезонного Заборольського дитячого садка, які не належать до закладів та установ державної або комунальної форми власності, тому підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає.

Відповідач наголошує, що на день досягнення пенсійного віку у позивача не нараховувалось 30 років страхового стажу в закладах освіти на відповідних посадах, тому для проведення виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком не було підстав.

Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодилась з аргументами відповідача та просила позов задовольнити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.05.2022 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стаж роботи в закладах освіти на посадах, передбачених Переліком, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить 27 років 01 місяць 19 днів.

На звернення позивача щодо призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 24.10.2022 №8833-8034/К-02/0300/22 повідомило, що пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Пенсії за вислугу років працівникам освіти призначаються відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1436 були внесені зміни до розділу 1 «Освіта», згідно з якими право на пенсію працівникам освіти визначається лише за Переліком, затвердженим цією постановою.

Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433 передбачені дошкільні навчальні заклади (дитячі садки), у яких правом на пенсію за вислугу років користуються, зокрема, вихователі.

У період з 30.05.1985 по 01.02.1992 позивач працювала вихователем Тарасівського дитячого садка колгоспу ім. Леніна, який в подальшому змінив назву на КС АПО «Урожай», проте, оскільки колгоспи мали колективну форму власності і не належали до закладів і установ державної або комунальної форми власності, тому підстав для зарахування вказаного періоду роботи у колгоспі до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає.

Крім цього, до стажу, що дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не зараховано і період роботи з 08.09.2003 по 13.08.2007, оскільки відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та довідки від 06.07.2022 №13, виданої Заборольським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №46 Луцької міської ради, відсутня інформація про переведення або звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя сезонного садка.

Таким чином, на дату призначення пенсії за віком до спеціального стажу було зараховано періоди роботи з 15.09.1982 по 14.05.1985, з 02.02.1992 по 13.11.1998, з 01.04.1999 по 31.12.2000, з 01.05.2001 по 07.05.2002 та з 14.08.2007 по 26.07.2022, загальна тривалість яких складає 27 років 01 місяць 19 днів.

Враховуючи те, що на день досягнення пенсійного віку у позивача не нараховувалось 30 років страхового стажу в закладах освіти на відповідних посадах, тому підстав для проведення виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсії не має (а.с. 19-20).

Позивач не погоджується з такими діями Управління та вважає, що має необхідний стаж роботи, що дає їй право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з нормами чинного законодавства, відтак звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи які, досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення; мають наявний відповідний страховий стаж та не отримували будь-якої пенсії до цього.

Як встановлено пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років, з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців, з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копії якої наявні в матеріалах справи, зокрема, слідує, що 30.05.1985 позивач прийнята в члени колгоспу імені Леніна і на роботу в дитячий садок вихователем; 01.02.1992 вибула з членів колгоспу імені Леніна, звільнена з роботи у зв`язку з переводом в Заборольську сільську раду на посаду вихователя дитячого садка; 08.09.2003 призначена на посаду вихователя Заборольського ДНЗ на час роботи сезонного садка; 13.08.2007 прийнята на посаду вихователя ДНЗ с. Забороль згідно п. 1 ст. 23 КЗпП України (а.с.12-18).

Як слідує з довідки, виданої Заборольським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 46 Луцької міської ради від 06.07.2022 № 13, ОСОБА_1 була прийнята на посаду вихователя колгоспного дитячого садка с. Забороль 30.05.1985; вибула з членів колгоспу ім. Леніна у зв`язку з переводом у Заборольську сільську раду (наказ № 2 від 28.02.1992); прийнята на посаду вихователя дитячого садка с. Забороль (наказ № 23 від 01.02.1992); звільнена з посади вихователя за власним бажанням 07.05.2002; прийнята на посаду вихователя 08.09.2003 на час сезонного садка; прийнята на посада вихователя ДНЗ с. Забороль (наказ № 49/а від 14.08.2007) і на даний час працює у КЗ «Заборольський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 46 Луцької міської ради (а.с. 22).

В свою чергу з довідки, виданої СВК «Урожай» 31.05.2022 № 067 слідує, що ОСОБА_1 дійсно працювала та перебувала членом колгоспу ім. Леніна Луцького району з 30.05.1985 по 01.02.1992. В зв`язку з ліквідацією колгоспу ім. Леніна на його базі організовано КС АПО «Урожай» згідно Рішення загальних зборів № 1 від 07.03.1992, правонаступником якого є СВК «Урожай» згідно розпорядження Луцької райдержадміністрації за № 118 від 29.03.2000 (а.с. 25).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 було затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191).

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

До вказаного Порядку № 909 входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Статтею 10 Закону України «Про освіту» передбачено, що невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, дошкільна освіта.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про дошкільну освіту» систему дошкільної освіти становлять: заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; наукові і методичні установи; органи управління освітою; освіта та виховання в сім`ї.

Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивач з 30.05.1985 прийнята в члени колгоспу імені Леніна і на роботу в дитячий садок вихователем та 01.02.1992 вибула з членів колгоспу імені Леніна, звільнена з роботи у зв`язку з переводом в Заборольську сільську раду на посаду вихователя дитячого садка.

Підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV є не зарахування ГУПФУ у Волинській області періоду роботи позивача з 30.05.1985 по 01.02.1992 вихователем дитячого садка колгоспу імені Леніна, оскільки в оспорюваний період колгоспи мали колективну форму власності і не належали до закладів і установ державної або комунальної форми власності.

З такими доводами відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до статей 16, 18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974, що діяв на час роботи позивача у вказаний період, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Таким чином, в період роботи позивача з 30.05.1985 по 01.02.1992 в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

Відповідно до статті 10 Конституції УРСР від 20.04.1978 основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

Стаття 11 Конституції УРСР визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

В період роботи ОСОБА_1 з 30.05.1985 по 01.02.1992 діяла Конституція УРСР від 30.01.1937, якою також визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста.

Зважаючи на те, що в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, вказаний період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2019 у справі № 466/2943/17.

Отже, на думку суду, стаж роботи позивача в період з 30.05.1985 по 01.02.1992 безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Щодо не зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоду роботи позивача з 08.09.2003 по 13.08.2007, з підставі відсутності інформації про переведення або звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя сезонного садка відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 та довідки від 06.07.2022 №13, виданої Заборольським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №46 Луцької міської ради, суд зазначає наступне.

Порядок підтвердження стажу регламентовано статтею 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем при обрахунку стажу, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення не взято до уваги період роботи позивача з 08.09.2003 по 13.08.2007 на посаді вихователя Заборольського ДНЗ на час роботи сезонного садка, оскільки як у трудовій книжці, так і в довідці від 06.07.2022 №13, виданій Заборольським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №46 Луцької міської ради, відсутня інформація про переведення або звільнення з посади вихователя сезонного садка.

Так, із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 08.09.2003 призначена на посаду вихователя Заборольського ДНЗ на час роботи сезонного садка та 13.08.2007 прийнята на посаду вихователя ДНЗ с. Забороль згідно п. 1 ст. 23 КЗпП України (а.с.12-18).

Аналогічні за змістом відомості містяться і в довідці від 06.07.2022 №13, виданій Заборольським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №46 Луцької міської ради.

Проте, відповідно до довідки Виконкому Луцької міської ради про заробітну плату від 01.12.2022 № 26-17/84 є дані про нарахування за період вересень-грудень 2003 року, червень-серпень 2004 року, червень-вересень 2005 року, червень-серпень 2006 року та серпень грудень 2007 року заробітної плати ОСОБА_1 .

Суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №300/816/17, відповідно до якої за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

З урахуванням наведеного, на думку суду, спірний період роботи позивача з 08.09.2003 по 13.08.2007 безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, позаяк у суду відсутні підстави ставити під сумнів належність документів позивачу, вони узгоджуються між собою та стосуються однієї і тієї ж особи позивача ОСОБА_1 , а вказані вище недоліки у записах трудової книжки та довідці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, та позивач не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, та у зв`язку із цим не може бути позбавлений конституційного права на соціальний захист в частині нарахування та виплати грошової допомоги.

Відтак, на думку суду, відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому, у позивача були усі передбачені законом підстави для отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності дій при відмові позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а тому позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 15.11.2022 платіж № (а.с. 4).

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів - договору про надання правової допомоги від 14.11.2022 № 04/14-11, додаткової угоди № 1/04/14-11 від 28.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 14.11.2022 № 04/14-11, акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 28.11.2022 № 1-04/14-11, квитанції від 28.11.2022 № 1/04/14-11 витрати на професійну правову допомогу становлять 6000,00 грн, які відповідно до додаткової угоди № 1/04/14-11 від 28.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 14.11.2022 № 04/14-11 та акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 28.11.2022 № 1-04/14-11 складаються з: підготовки та подання позовної заяви 4000,00 грн, підготовки та подання відповіді на відзив у справі 2000,00 грн. Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) становить 6000,00 грн, які повністю оплачені позивачем.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заявлене представником відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн, які включають в себе вартість підготовки та подання позовної заяви. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

При цьому, суд зазначає, що підготовка та подання відповіді на відзив включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши періоди роботи з 30.05.1985 по 01.02.1992 вихователем дитячого садка колгоспу імені Леніна, з 08.09.2003 по 13.08.2007 вихователем на час сезонного Заборольського дитячого садка до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя Р.С. Денисюк