Справа № 440/10374/22
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/10374/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №73 від 12.10.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 05.07.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком з урахуванням страхового стажу за періоди трудової діяльності: з 17.02.2004 по 16.03.2005, зазначеного в трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.08.1978; з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.09.2007; та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №№07/7, 07/8, 07/9, 07/10 від 27.11.2014; №№ 04, 05 від 16.12.2014, №№ 1, 05, 06, від 06.07.2015, №1 від 03.02.2016, №40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що пенсійний орган безпідставно відмовив у зарахуванні до його стажу періодів трудової діяльності: з 17.02.2004 по 16.03.2005, зазначеного в трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.08.1978; з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.09.2007; та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №№07/7, 07/8, 07/9, 07/10 від 27.11.2014; №№ 04, 05 від 16.12.2014, №№ 1, 05, 06, від 06.07.2015, №1 від 03.02.2016, №40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017, оскільки трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, а розмір заробітної плати (доходів) довідками. Звертав увагу на те, що відсутність відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків у російській федерації не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до його стажу трудової діяльності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позов не визнало. У наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що враховуючи екстериторіальний принцип розгляду документів, заяву позивача було розглянуто ГУПФУ в Рівненській області та відповідно прийнято рішення за результатами такого розгляду від 12.10.2022. Тобто, ГУПФУ в Полтавській області не досліджувалися подані документи про стаж та не проводився обрахунок загального, спеціального (пільгового) стажу, для визначення права на одержання пенсії та відповідно не приймалось рішення за результатами такого розгляду. Водночас, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість цього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону. У спірному випадку позивач звернувся за призначенням пенсії 05.10.2022, тобто після сплину трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку. Відтак, позовні вимоги про зобов`язання пенсійний орган призначити пенсію саме з 05.07.2022 є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 2007 по 2017 роки, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків. На переконання пенсійного органу, страховий стаж за спірні періоди роботи позивача (з 2007 по 2015) має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалася на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період. Натомість згідно відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи (форма СЗИ-ИЛС) до 2015 року дані щодо нарахованих позивачу виплат так і сум нарахованих страхових внесків відсутні. Отже, такі періоди (з 2007 по 2015) не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. Поряд з цим, починаючи з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється лише за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а до 01.01.2004 страховий стаж обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV. Натомість, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 17.02.2004 по 16.03.2005 щодо позивача відсутні. Отже, такі періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області позов не визнало. У наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області (за принципом екстериторіальності) було розглянуто заяву позивача від 05.10.2022 та винесено рішення про відмову в призначенні пенсії (рішення від 12.10.2022 №73) за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач досягнув 60 років 31.10.2021 року, станом на дату звернення до органів ПФУ вік позивача становить 61 рік 11 місяців 04 дні. При цьому, однією з умов призначення пенсії за віком позивачу є наявність страхового стажу 28 років. Згідно з поданими позивачем документами та відомостями реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача становить 27 років 00 місяців 09 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи : - згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.08.1978 з 17.02.2004 по 16.03.2005 ; - згідно даних у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.09.2007 з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017, оскільки період роботи в російській федерації з 01.01.2004 року до страхового стажу згідно записів у трудовій книжці не враховується. Зарахування даного періоду до страхового стажу можливе лише за умови підтвердження компетентними органами сплати внесків до пенсійного фонду російської федерації. Також, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідок № 07/7 , № 07/8, № 07/9, № 07/10 від 27.11.2014, № 04, № 05 від 16.12.2014, № 01, №04, № 05, № 06 від 06.07.2015, № 1 від 03.02.2016, № 40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017. Оскільки на даний час діє Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність. Однак, слід зауважити, 11.06.2022 росія вийшла зі згаданої угоди в односторонньому порядку підписано закон про її денонсацію. Таким чином, відсутні підстави для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача. Отже, враховуючи положення статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято правомірне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 28 років.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (до зміни прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 .

05.10.2022 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

16.03.2021 за №339/35961 в Міністерстві юстиції України зареєстровано постанову правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1, якою затверджено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Так, пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд ГУПФУ в Рівненській області.

12.10.2022 за результатами розгляду вказаних заяви та документів ГУПФУ в Рівненській області прийнято рішення №73, яким гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу. Так, за висновками пенсійного органу, страховий стаж заявника становить 27 років 00 місяців 09 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи : - згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.08.1978 з 17.02.2004 по 16.03.2005 ; - згідно даних у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.09.2007 з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017, оскільки період роботи в російській федерації з 01.01.2004 до страхового стажу згідно записів у трудовій книжці не враховується. Зарахування цього періоду до страхового стажу можливе лише за умови підтвердження компетентними органами сплати внесків до пенсійного фонду російської федерації. Також, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідок № 07/7, № 07/8, № 07/9, № 07/10 від 27.11.2014, №04, № 05 від 16.12.2014, № 01, №04, № 05, № 06 від 06.07.2015, № 1 від 03.02.2016, № 40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017.

Вважаючи рішення про відмову у призначення пенсії за віком протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Частинами першою, другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Окрім того, відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно абзаців другого, третього статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 названої Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (учасником якої Україна була станом на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії та винесення спірного рішення), пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

За змістом статті 1 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії та винесення спірного рішення):

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Статтею 20 Закону №1058-ІV визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу з урахуванням трудового стажу, набутого ним за періоди роботи в російській федерації.

А відтак, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято таке рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз наведених вище положень міжнародних договорів, учасником яких (станом на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії та винесення спірного рішення) є Україна, вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

У спірних відносинах відповідач відмовив у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періодів його трудової діяльності з 17.02.2004 по 16.03.2005, з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017, оскільки відсутні докази сплати такими підприємствами внесків до пенсійного фонду російської федерації.

З цього приводу суд зауважує, що страхові внески в Україні є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом наведених вище положень Закону №1058-ІV обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, відомості про періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 17.02.2004 по 16.03.2005, з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017 на відповідних підприємствах, розташованих на території російської федерації, містяться у його трудових книжках НОМЕР_3 від 18.08.1978 та НОМЕР_4 від 01.09.2007 та довідках №07/7, №07/8, №07/9, №07/10 від 27.11.2014, №04, №05 від 16.12.2014, №01, №04, №05, №06 від 06.07.2015, №1 від 03.02.2016, №40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017, що долучені до матеріалів справи та надавалися позивачем при поданні заяви про призначення пенсії за віком.

Відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату роботодавцями страхових внесків у російській федерації для нарахування пенсії ОСОБА_1 за спірні періоди не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, адже позивач у будь-якому разі не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствами-страхувальниками своїх обов`язків щодо належної сплати страхових внесків, а відсутність відомостей про їх сплату не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачу періодів його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення ГУПФ України в Рівненській області від 12.10.2022 №73, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням останньому до загального стажу періодів його трудової діяльності з 17.02.2004 по 16.03.2005, з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017 на відповідних підприємствах, розташованих на території російської федерації. А тому, зазначене рішення відповідно до частини другої статті 9, пункту 2 частини другої статті 245 КАС України належить визнати протиправним та скасувати.

Водночас, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд, виходячи із сукупності встановлених фактичних обставин справи та враховуючи визначений позивачем спосіб захисту своїх прав, вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його трудової діяльності з 17.02.2004 по 16.03.2005 (зазначений у трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.08.1978), з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017 (зазначені у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.09.2007), з урахуванням періодів роботи згідно з довідками №07/7, №07/8, №07/9, №07/10 від 27.11.2014; №04, №05 від 16.12.2014, №1, №05, №06 від 06.07.2015, №1 від 03.02.2016, №40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017.

При цьому, суд не вбачає підстав для зобов`язання пенсійного органу зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу спірні періоди його трудової діяльності саме з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: №№07/7, 07/8, 07/9, 07/10 від 27.11.2014; №№ 04, 05 від 16.12.2014, №№ 1, 05, 06, від 06.07.2015, №1 від 03.02.2016, №40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017, оскільки під час розгляду заяви позивача від 05.10.2022 пенсійний орган відмовив у зарахуванні періодів роботи згідно вказаних довідок, а не у врахуванні розміру заробітної плати (доходів) згідно таких довідок.

Що ж стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05.07.2022, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи повноваження суду та предмет доказування у цій справі, рішення ГУПФУ в Рівненській області від 12.10.2022 №73 перевірялося судом на предмет правомірності, виходячи лише із тих мотивів, які покладалися відповідачем в основу його винесення.

При цьому, суд не вправі виходити за межі предмету доказування у цій справи та досліджувати чи є ці мотиви вичерпними та чи існують інші підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком та чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

За викладених обставин, а також враховуючи те, що наразі пенсійним органом спірний страховий стаж до загального стажу позивача на виконання цього рішення суду ще не зараховано, суд у спірному випадку не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05.07.2022 та вважає достатнім зобов`язання ГУПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 05.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з одночасним виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача суд вважає за необхідне стягнути судові витрати на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Рівненській області у розмірі 496,20 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 138 вказаного Кодексу передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вже зазначалося вище, згідно з частинами першою, третьою та дев`ятою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката Щепілова О.В. в сумі 5000,00 грн надано до суду копії договору про надання правничої допомоги №16-11/22-1 від 16.11.2022, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №2989, акту про прийняття-передачу наданих послуг від 27.11.2022, ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія №1114336, квитанцію про оплату наданої правничої допомоги №2 від 27.11.2022 в розмірі 5000,00 грн, відповідно до яких позивачем прийнято та оплачено послуги з надання правничої допомоги загальною вартістю 5000,00 грн.

Слід зазначити, що фіксований розмір гонорару в сумі 5000,00 грн передбачений безпосередньо у договорі про надання правничої допомоги №16-11/22-1 від 16.11.2022.

Разом з тим, частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 6 статті 12 цього Кодексу - що, справою незначної складності, є справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, дана справа є справою незначної складності, яка визначена частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, на переконання суду, розмір заявлених у даній справі витрат на правничу допомогу є неспівмірним із виконаною роботою та необґрунтованим, оскільки ця справа є справою незначної складності, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

З огляду на вищевикладене, враховуючи неспівмірність розміру витрат на оплату робіт адвоката із складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Рівненській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Борисенка Олександра, буд. 7, м. Рівне, 33028, ідентифікаційний код 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.10.2022 №73.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його трудової діяльності з 17.02.2004 по 16.03.2005 (зазначений у трудовій книжці НОМЕР_3 від 18.08.1978), з 01.09.2007 по 27.06.2008, з 23.09.2008 по 16.09.2009, з 09.10.2009 по 31.12.2011, з 01.01.2012 по 11.04.2013, з 16.04.2013 по 27.06.2013, з 01.07.2013 по 30.06.2015, з 15.07.2015 по 29.12.2015, з 11.01.2016 по 30.06.2017 (зазначені у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.09.2007), з урахуванням періодів роботи згідно з довідками №07/7, №07/8, №07/9, №07/10 від 27.11.2014; №04, №05 від 16.12.2014, №1, №05, №06 від 06.07.2015, №1 від 03.02.2016, №40 від 30.01.2010, №1700 від 23.01.2017, №46 від 30.06.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава