Справа № 932/2831/22
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/2831/22
Провадження № 2а/932/105/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Інспектора взводу роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Магуєнко Альвіри Вікторівни, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить визнати дії Інспектора взводу роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Магуєнко А.В. незаконними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №529685 від 29 травня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 31.05.2022 року Інспектором взводу роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Магуєнко А.В. у відношенні нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №529685 від 29.05.2022 року, відповідно до якої він 29.05.2022 року о 22-00 год., керуючи електроскутером AIMA TIGER X6, реєстраційний номер: VIN - НОМЕР_1 у м. Дніпро, по вул.Старокозацька, 38 здійснив рух і при цьому не мав права керувати транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 А ПДР України чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. З такими вимогами інспектора він не згоден, вважає їх незаконними, а постанову такою, що є недійсна з моменту її винесення, а свої права - порушеними з боку відповідачів, штраф таким, що не відповідає дійсності та недоведеним.

Позивач зазначив, що він дійсно рухався 29.05.2022 року на електроскутері AIMA TIGER X6, реєстраційний номер: VIN - НОМЕР_1 у м. Дніпро, по вул.Старокозацька, 38. З технічної документації, яка надавалась до даного електроскутера в магазині продажу «Цитрус», була гарантійна книжка, Інструкція по керуванню даним гаджетом, Сертифікат на електроскутер та основні характеристики. Всі вище перелічені документи складені китайською мовою, проте на сайтах компанії в мережі Інтернету вказані основні характеристики даної продукції та серед іншого зазначено, що потужність його двигуна становить 1800 Вт, а мотор - 1800W (Bosch). Відповідно до п. 2.1а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно п. 1.10 ПДР механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт (категорія А1); мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше (Категорія А). Електробайк, електричний мотоцикл, електроскутер хоч і схожі на звичайні мотоцикли, зазвичай мають двигун від 500 до 3000 Вт. Але у визначеннях мотоцикл і мопед немає згадки про електродвигун чи мотор-колесо, тому всі двоколісні електричні транспортні засоби, у яких двигун має потужність від 3 до 4 кВт, українські правила дорожнього руху відносять до «мопедів». Таким чином, при управлінні електротранспортом до 3000 ВТ не потрібно мати ні посвідчення водія, ні реєстраційних документів до нього, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Разом з тим зазначив, що жодних доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення поліцейський не надав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2022 року зазначена адміністративна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві представник відповідача, окрім посилання на норми КУпАП, КАС України, Закону України «Про Національну поліцію», зазначив, що 29.05.2022 року поліцейським УПП винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., в якій зазначено про те, що останній, керуючи транспортним засобом AIMA TIGER X6, реєстраційний номер: VIN - НОМЕР_1 у м. Дніпро, по вул.Старокозацька, 38, здійснив рух транспортним засобом електроскутером і при цьому не мав права керувати ТЗ, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України. Вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.20105 року. Відповідно до п. 2.1а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно з п.2.4 «а» ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1. Відповідно до п.2.13 ПДР України до категорії «А1» відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт. Працівник поліції, виявивши транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п. 2.1 «а» ПДР України, за вчинення якого ч.2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, враховуючи той факт, що така дія була скоєна водієм в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі, останнім було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим, обставини, викладені позивачем в позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Вважає, що за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою від 25 травня 2022 року серії БАБ №529685 у справі про адміністративне правопорушення, інспектором взводу роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Магуєнко А.В. притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень на користь держави. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 29.05.2022 року о 22-00 год., керуючи електроскутером AIMA TIGER X6, реєстраційний номер: VIN - НОМЕР_1 у м. Дніпро, по вул.Старокозацька, 38 здійснив рух транспортним засобом і при цьому не мав права керувати транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України.

Позивач з постановою інспектора поліції Магуєнко А.В. не погоджується та стверджує, що електроскутер AIMA TIGER X6 потужністю двигуна 1800 Вт (тобто не більше ніж 4 кВт), не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації), а особа, яка ним керує, не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за вказані вище порушення може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким цей електроскутер не являється.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно частини першої ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до постанови серії БАБ №529685 від 29.05.2022 року позивачу інкримінується порушення вимог п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

В п. 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, встановлена частиною першою статті 126 КУпАП.

Таким чином, закон пов`язує відповідальність за керування транспортним засобом без посвідчення водія, яке дає право на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, та наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного із них.

За приписами ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Суд зазначає, що термін «мопед» позначає в ПДР України категорію двоколісних транспортних засобів, які за своїми технічними характеристиками поступаються більш швидким двоколісним транспортним засобам і перевищують велосипеди.

Мопед, незалежно від його зовнішнього вигляду, має такі характерні ознаки, як двигун до 50 куб.см та/або електродвигун потужністю до 4 кВт. Тобто, якщо двоколісний транспортний засіб обладнаний одночасно педалями та електродвигуном потужністю до 4 кВт, то він прирівнюється до мопеда, а особа, яка керує ним зобов`язана мати посвідчення на право керування транспортним засобом категорії А1. Максимальна ж швидкість руху мопеда обмежується 60 км/год.

Так, як передбачено пп.2.13 ПДР України, мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт - належать до категорії А1.

Відповідно до п.2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (затв. постановою КМУ від 08.05.1993р. №340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, окрім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 3 цього Положення регламентовано, що керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або ж електродвигун потужністю до 4 кВт, дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1.

Пунктом 6 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 унормовано, що право на керування транспортними засобами надається особам, які досягли: шістнадцятирічного віку - категорії А1, А; вісімнадцятирічного віку - категорії В1, В, С1, С; дев`ятнадцятирічного віку - категорії BE, C1E, СЕ; двадцятиоднорічного віку - категорії D1, D, D1E, DE, Т.

Таким чином, на думку суду, транспортний засіб AIMA TIGER X6, реєстраційний номер: VIN - НОМЕР_1 , яким і керував ОСОБА_1 , хоч і не є механічним, адже обладнаний електродвигуном потужністю менше 4 кВт, проте являється двоколісним транспортним засобом, що за своїми технічними характеристиками прирівняний до «мопеду».

У контексті викладеного, суд наголошує на тому, що «водіями» вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.

Враховуючи викладене, у відповідності до вимог пп.2.1. ПДР України та п.3 Положення №340, позивач, для керування своїм транспортним засобом - мопедом AIMA TIGER X6, реєстраційний номер: VIN - НОМЕР_1 , обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт, був зобов`язаний мати посвідчення водія категорії А1, та, у силу вимог пп.2.1 та пп.2.4(а) ПДР України, на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія.

Більш того, аналогічна правова позиція щодо застосування наведених норм також викладена у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021р. у справі №521/5633/21 та 02.08.2022р. у справі №521/11373/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За таких умов, суд дійшов висновку, що оскаржувана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому підстави для її скасування - відсутні.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатива судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок, що підтверджується квитанцією від 22.06.2022 року.

Відповідно до ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову понесені витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Інспектора взводу роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Магуєнко Альвіри Вікторівни, про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева