Справа № 120/157/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

10 січня 2023 р. Справа № 120/157/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк М.В., розглянувши матеріали позовної заяви за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості речового майна

ВСТАНОВИВ:
05.01.2023 до суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої державі за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися в розмірі 10247,47 грн.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу. Водночас, вказані положення поширюються на всі випадки звернення до адміністративного суду з позовною заявою, а їх недотримання свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тому, передумовою вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду є оцінка характеру спірних правовідносин з метою визначення категорії спору.

Правова оцінка зазначеному питанню надана Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.02.2019 у справі № 636/93/14-ц, від 05.12.2018 у справі № 11-892апп18 та від 12.12.2018 у справі № 14-481цс18. Зміст висновку суду касаційної інстанції полягає у наступному: "спір за позовом військової частини до військовослужбовця (у тому числі звільненого зі служби) підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби".

Аналіз висновку Великої Палати Верховного Суду дає підстави вважати, що: по - перше спір за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості речового майна є публічно - правовим, а по - друге виникає із відносин публічної служби.

Отже, з огляду на те, що відшкодування шкоди за даним позовом пов`язано із зобов`язанням, яке виникло під час проходження особою (відповідачем) публічної служби, до спірних правовідносин застосуванню підлягає саме місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Саме такий висновок зроблено Верховним Судом і в ухвалі від 29.05.2020 у справі № 620/2818/19.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2021 №100 (по стройовій частині) був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду номера обслуги п`ятої гармати другого артилерійського взводу дванадцятої артилерійської батареї четвертого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.01.2022 № 1 солдата військової служби ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «д» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через службову невідповідність) та з 04.01.2022 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Поряд із тим, цим же наказом передбачено проведення утримання коштів за невикористане в повному обсязі речове майно, що було отримано в сумі 13601,94 грн.

Тобто, про факт наявності підстав для відшкодування коштів за отримане речове майно з відповідача, позивач був обізнаний на час прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2022 № 1.

В той же час з відповідним позовом до суду позивач звернувся лише у грудні 2022 року (дата відправлення поштою 30.12.2022), тобто з пропуском визначеного місячного строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Водночас, разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строків звернення до суду. Мотивуючи дану заяву позивач зазначає, що 26.01.2022 військовою частиною НОМЕР_1 отримано повідомлення Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 21.01.2022 про намір звернутись до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Однак жодної інформації про стан розгляду даної справи до військової частини НОМЕР_1 не надходило. Окрім того, позивач вказує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64 в Україні введений воєнний стан, а оскільки з 24.02.2022 позивач безпосередню приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, тому тільки 06.12.2022 військовою частиною НОМЕР_1 було направлено листа до Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про надання інформації щодо стану розгляду вказаної вище справи.

Зазначає, що 30.12.2022 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь із Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 29.12.2022 про те, що відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі №120/1130/22-a позовну заяву керівника Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто прокуророві.

Таким чином позивач стверджує, що лише 30.12.2022 військова частина НОМЕР_1 дізналася про те, що позовна заява Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону повернута прокуророві.

Відтак, враховуючи викладене, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення з даним адміністративним позовом та поновити такий строк звернення до суду.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску зазначеного строку, суд зазначає наступне.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

В розумінні положень статтей 121, 122 КАС України поважними причинами, що зумовлюють пропуск строку звернення до суду, визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

В даному випадку як на основну підставу щодо пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що починаючи з січня 2022 року мав очікування про здійснення захисту його прав та інтересів Тернопільською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

Втім, суд критично ставиться до таких пояснень позивача, оскільки останній будучи обізнаним про те, що Тернопільська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону мала намір звернутися з відповідною позовною заявою до суду в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , повністю розумів, що у випадку такого звернення та можливого відкриття провадження у справі військова частина НОМЕР_1 набула би статусу учасника такого спору (позивача) та була би повідомлена про судовий розгляд цієї справи.

Відповідно, за відсутності таких обставин (повідомлень) позивач у найкоротший термін повинен був припустити, що судовий захист інтересів військової частини НОМЕР_1 з боку органу прокуратури не здійснюється. Більше того, позивач не був позбавлений можливості поцікавитись у прокурора за спливом незначного проміжку часу (враховуючи скорочені строки звернення до суду в даній категорії спорів) щодо реалізації ним наміру звернення до суду та його результатів. Натомість, таку дію позивач вчинив лише на початку грудня 2022 року, що вочевидь перевищує будь-які рамки розумного строку у спірній ситуації.

Отже, в цьому випадку повернення за ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2022 позовної заяви керівника Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про стягнення коштів не може визнаватись поважною причиною пропуску позивачем - військовою частиною НОМЕР_1 строку звернення до суду, оскільки така ситуація є результатом суб`єктивних дій власне самих суб`єктів владних повноважень, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкодили особі вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Більше того, суд вкотре зазначає, що про порушення своїх прав позивач був обізнаний починаючи з 04.01.2022, а тому в будь-якому випадку маючи намір їх захищати в судовому порядку зобов`язаний був контролювати можливість реалізації свого права у визначений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк незалежно від того, хто мав намір бути ініціатором судового спору (прокурор як представник чи сам позивач).

Що ж до посилання позивача на введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану та задіяння військової частини у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, то суд зазначає, що безумовно така підстава повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку. Але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок, на що вказує Верховний Суд у своїй постанові від 25.08.2022 у справі № 240/3771/21.

Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного поновлення процесуального строку.

Натомість, позивач у заяві про поновлення пропущеного строку не обґрунтовує, яким чином запровадження воєнного стану унеможливило своєчасне звернення до суду. Адже позивачем не надані докази відносно того, що з початку введення воєнного стану дислокація військової частини НОМЕР_1 була змінена, чи остання як юридична особа перестала виконувати покладені на неї функції та обов`язки у відповідності до діючого законодавства. Більше того позивачем не надано жодних доказів про те, що уповноважені представники військової частини (керівник, юрист, спеціаліст з правових питань чи інші відповідальні особи за подання позовної заяви до суду) не здійснювали свої повноваження, або здійснювали їх обмежено, або існували якісь інші перешкоди для дотримання строку, пов`язані із запровадженням воєнного стану, як не надано доказів, коли такі перешкоди перестали існувати (були припинені).

При цьому суд звертає особливу увагу на тому, що на момент запровадження воєнного стану - 24.02.2022, місячний строк звернення до суду позивачем уже було пропущено.

Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає, що наведені у заяві доводи не свідчать про наявність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене позовну заяву військової частини НОМЕР_1 необхідно залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших (додаткових) підстав, що можуть свідчити про поважність пропуску такого строку з підтверджуючими відповідні обставини доказами.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 172, 256, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості речового майна залишити без руху.

Встановити позивачу 10-ти денний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали суду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович