Справа № 135/1219/22
Суддя: Нікандрова С. О.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1219/22
Провадження № 2-а/135/2/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 року м.Ладижин

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Нікандрова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції Бурлачук Павла Валерійовича, ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до інспектора ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції Бурлачук Павла Валерійовича, ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6149305 від 10 листопада 2022 року, складену інспектором ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції Бурлачук Павлом Валерійовичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Позивач не погоджується з вказаною постановою, вважає її не законною, оскільки вважає, що він правомірно керував транспортним засобом, який відноситься до категорії «С1», маючи водійське посвідчення, яким передбачено право керувати транспортним засобом категорії «В» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №184 від 03 березня 2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», якою передбачено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії С, С1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії «В».

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08 грудня 2022 року від відповідача ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області на виконання ухвали суду надійшла довідка з інформацією про посвідчення водія та відомості про транспортний засіб, а також диск з відеозаписом.

Ухвалою суду від 15 грудня 2022 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідач - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області ухвалу про залучення в якості співвідповідача з матеріалами справи отримало 23 грудня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте у встановлений судом строк відзив на позов не надало.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності до вимог ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "а" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п.2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно ч.2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6149305 від 10 листопада 2022 року, складеної інспектором ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшим лейтенантом поліції Бурлачук П. В., вбачається, що 10 листопада 2022 року о 9-47 год. в м. Ладижин водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER 413 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. Зазначеною постановою на ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Судом встановлено, що на момент притягнення до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою від 10 листопада 2022 позивачу ОСОБА_3 було видане посвідчення водія НОМЕР_2 з правом керування транспортними засобами категорії А1, А, В, С.

З відеозапису на оптичному диску дослідженому судом, вбачається, що ОСОБА_3 10 листопада 2022 року о 9-47 год. в м.Ладижин керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER 413 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить до транспортних засобів категорії С1.

Постановою Кабінету Міністрів України №184 від 03 березня 2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», яку доповнено пунктом 1-1 згідно з постановою КМУ №348 від 22.03.2022 року, установлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B.

Указом Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 листопада 2022 року.

Отже, станом на 10 листопада 2022 року в Україні діяв правовий режим воєнного стану, який до цього часу не припинений і не скасований.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач 10 листопада 2022 року, тобто у період воєнного стану, маючи посвідчення водія категорії «В» мав право керувати транспортним засобом категорії «С1», тому такими діями він не порушував вимог пункту 2.1а Правил дорожнього руху, що виключає підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова інспектора ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції Бурлачук П.В. серії ЕАР №6149305 від 10 листопада 2022 року є протиправною і такою, що порушує права позивача, який незаконно був підданий адміністративному стягненню.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6149305 від 10 листопада 2022 року, складеної інспектора ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції Бурлачук П.В., якою ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України суд приходить до висновку, що позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 496,20 грн. сплачений ним судовий збір при зверненні із адміністративним позовом до суду.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд дійшов до наступного.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі №320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі «East/West Allianse Limited» суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Як вбачається з матеріалів справи професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Бодачевською М.В. на підставі договору б/н про надання правової допомоги від 17 листопада 2022року. Згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу адвокат надає правничу допомогу ОСОБА_3 в Ладижинському міському суді Вінницької області наступного характеру: консультування, складання позовної заяви, оформлення документів по скасуванню постанови. Вартість послуг адвоката (гонорар) складає 3000 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 21 листопада 2022 року, складеного на підтвердження обсягу виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги б/н від 17 листопада 2022 року, адвокатом виконано роботи із пошуку практики, складання позовної заяви, оформлення додатків до неї, вартість роботи становить 3000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 21 листопада 2022 року адвокатом Бодачевською М.В. від ОСОБА_3 за договором про надання правничої допомоги б/н від 17 листопада 2022 року прийнята оплата 3000 грн.

Суд зазначає, що вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

Приписами ч.ч. 5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на підтвердження позивачем фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу та недоведеність відповідачем неспівмірності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції України у Вінницькій області понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Підстав для зменшення суми понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає.

Керуючись статтями 18, 19, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції Бурлачук Павла Валерійовича, ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6149305 від 10 листопада 2022 року, складену інспектором ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницької області старшим лейтенантом поліції Бурлачук П.В., якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) в користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень, а всього стягнути 3496 (дві тисячі чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова