Справа № 440/9517/22
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2023-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/9517/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивачка) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (відповідач -1), Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (відповідач -2) про визнання протиправним та скасування розпорядження, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Процика Ігоря Степановича від 03.10.2022 № 100-ОД про оголошення догани спеціалісту відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з оскаржуваного розпорядження міського голови неможливо встановити, яке порушення було допущене позивачкою з покладених на неї завдань та обов`язків згідно з посадовою інструкцією.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

29.11.2022 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано до позивачки за неналежне та несвоєчасне виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до виконання дохідної частини бюджету зі сплати земельного податку лише на 40,38% від запланованих у 2022 році.

29.11.2022 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано до позивачки за неналежне та несвоєчасне виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до виконання дохідної частини бюджету зі сплати земельного податку лише на 40,38% від запланованих у 2022 році.

22.12.2022 року позивачкою подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідачів необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

18.01.2018 розпорядженням сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 10- ОС ОСОБА_1 прийнято на посаду спеціаліста бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з 19.08.2018.

23.12.2020 розпорядженням сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 167- ОС позивачку переведено на посаду спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з 04.01.2021.

03.10.2022 на підставі доповідної записки ОСОБА_2 від 30.09.2022 за вх. № 02-13/3001 та пояснювальної записки ОСОБА_3 від 03.10.2022, сільським головою Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області прийнято розпорядження № 100-ОД від 03.10.2022 про оголошення догани ОСОБА_1 , за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання своїх посадових обов`язків, що спричинило недонадходження коштів до бюджету за земельний податок з фізичних осіб, визначених посадовою інструкцією /а.с. 23/.

Позивачка не погоджуючись розпорядженням сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 100- ОД від 03.10.2022, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року №2493-ІІІ (далі - Закон №2493-ІІІ) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з статтею 2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 3 Закону №2493-ІІІ передбачено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою: виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 147 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з частиною 1 статі 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень унормований статтею 149 КЗпП України, відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Суд зазначає, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності.

Для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Отже, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинно містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення й час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду 09.12.2019 року у справі №813/3820/17.

Як вбачається із матеріалів справи розпорядженням сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 100-ОД від 03.10.2022, позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а саме: невиконання своїх посадових обов`язків, що спричинило недонадходження коштів до бюджету за земельний податок з фізичних осіб, визначених посадовою інструкцією.

Одночасно, суд вважає за доцільне звернути увагу, що оскаржуване розпорядження містить лише посилання на посадову інструкцію, без обґрунтованих висновків щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Таким чином, відповідач в оскаржуваному розпорядженні обмежився лише формальними посиланнями на невиконання своїх посадових обов`язків, не вказавши чітко суть та обставини допущених працівником проступків, не містить розпорядження даних про час вчинення і час виявлення проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення.

Крім того суд зауважує, що саме лише посилання в розпорядженні на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного розпорядження.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 1340/4847/18.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 380/3045/21 від 01 листопада 2022 року

Тому, відповідач в оскаржуваному розпорядженні повинен був чітко зазначити суть вчиненого позивачкою порушення, в чому конкретно виразилося неналежне виконання її посадових обов`язків, а також, які норми чинного законодавства були порушені та обставини, за яких мало місце порушення.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що оскаржуване розпорядження є необґрунтованим та таким, що не містить всіх передбачених законом відомостей, необхідних для висновку про наявність чи відсутність в діях працівника складу дисциплінарного проступку.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту також ЄСПЛ).

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" №1906-IV від 29.06.2004 (із змінами та доповненнями), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу №1 та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

За таких обставин, суд вважає належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправним та скасування розпорядження сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Процика Ігоря Степановича від 03.10.2022 № 100-ОД про оголошення догани ОСОБА_1 , спеціалісту відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Позовна заява містить інші доводи на користь заявлених вимог, які взяті до уваги однак, не зазначені в даному рішенні, оскільки мають опосередковане відношення у питанні встановлення протиправності оскаржуваних рішень.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач правомірності свого рішення та дій у спірних правовідносинах не довів, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Отже, позов ОСОБА_1 належить задовольнити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Центральна, 2, с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область 38750), Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Центральна, 2, с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область 38750, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Процика Ігоря Степановича від 03.10.2022 № 100-ОД про оголошення догани ОСОБА_1 , спеціалісту відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко