Справа № 420/12464/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 70-А, м. Одеса, 65074) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду року надійшов позов за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 70-А, м. Одеса, 65074) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, в якому останній просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони в Одеській області від 08.08.2022 №168о/с про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) сержанта поліції його - ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області;

- зобов`язати відповідача поновити сержанта поліції його - ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області з 08.08.2022 року або на рівнозначній посаді;

- стягнути з відповідача на його - ОСОБА_1 , користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 08.08.2022 року по день фактичного поновлення на роботі.

Також позивач просив допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

У позові позивач зазначає, що проходив службу в органах МВС України з 18.08.2013 року по 08.08.2022. Наказом начальника Управління поліції охорони в Одеській області № 168 о/с від 08.08.2022 р. сержанта поліції, поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області ОСОБА_1 - звільнено зі служби в поліції за п. 7. ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

13.08.2022 року засобами поштового відправлення на адресу Управління поліції охорони в Одеській області був направлений лист-заява, згідно якого позивач повідомив начальника ОСОБА_2 про відкликання рапорту від 08.08.2022 про звільнення за власним бажанням, та просив скасувати наказ № 168 о/с від 08.08.2022 про звільнення зі служби в поліції, оскільки рапорт не відповідав власній волі.

Поштове відправлення із заявою про відкликання адресату вручено особисто 15.08.2022.

Позивач вважає, що звільнення з поліції за п. 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» є необгрунтованими, протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст.77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема за власним бажанням (п.7 ч. 1 ст.77).

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм працівник має право розірвати трудовий договір, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово не менш, ніж за два тижні. При цьому, працівник також має право відкликати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням або продовжувати фактичне виконання посадових обов`язків, що позбавляє роботодавця можливості звільнення такого працівника за раніше поданою заявою. Враховуючи зазначене власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить.

Таким чином належним способом захисту порушених прав позивача є саме поновлення на роботі із зазначенням дати такого поновлення. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 21-426а 14 (постанова ВСУ від 4 листопада 2014 року)

Ухвалою суду від 12.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 18.06.2022 судом зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію рапорту ОСОБА_1 від 08.08.2022 року.

Ухвалою суду від 30.11.2022 зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 з посади поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області від 08.08.2022 року.

Відповідачем подано відзив у якому, останній звертає увагу на наступне. У позовній заяві позивач посилається на те, що згідно з наказом від 08.08.2022 № 168 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Таким чином, позивач робить основний акцент на тому, що під час написання ним 08.08.2022 року рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, позивачем не було вказано поважну причину для такого звільнення, а без наявності такої причини, як на думку позивача, звільнення ОСОБА_1 08.08.2022 року зі служби в поліції є незаконним.

При цьому, позивач посилається на норму частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України. Однак, вказана правова норма не містить прямої заборони щодо звільнення працівника за власним бажанням раніше двотижневого строку у випадку, якщо працівник не зазначить у своїй заяві причину для його звільнення у більш короткий строк.

Згідно з рапортом від 08.08.2022 року, складеним командиром батальйону №2 Управління поліції охорони в Одеській області майором поліції Іллєнко В., вбачається що звільнення позивача зі служби в поліції з 08.08.2022 року відбулося оскільки сторони про це домовилися.

08.08.2022 позивач отримав під розпис оригінал витягу з наказу УПО в Одеській області від 08.08.2022 № 168 о/с. Та обставина, що позивач саме 08.08.2022 року отримав під розпис оригінал витягу з наказу, не заперечується позивачем у позовній заяві. Заперечень щодо змісту вказаного наказу, у тому числі, щодо дати свого звільнення зі служби в поліції з боку відповідача ні в усній, ні у письмовій формі у той день (мається на увазі 08.08.2022 року) подано не було.

Оскільки звільнення позивача фактично відбулося вже на момент складання позивачем заяви від 13.08.2022 про відкликання рапорту від 08.08.2022 року, намагання позивача відкликати зазначений рапорт були безпідставним та не ґрунтується на чинному законодавстві.

У відповіді на відзив, позивача звертає увагу на те, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

При написанні рапорту ОСОБА_1 у рапорті дату звільнення на прохання посадової особи не ставив, причину звільнення не вказував, що надавало можливості на протязі двох тижнів змінити своє рішення та відізвати заяву.

13.08.2022 року на адресу Управління поліції охорони в Одеській області був направлений лист-заява, згідно якого позивач повідомив про те, що рапорт від 08.08.2022 року щодо звільнення за власним бажанням відкликає, просив скасувати наказ № 168 о/с від 08.08.2022 р. про звільнення зі служби в поліції, оскільки рапорт не відповідав власній волі.

Згідно наявної інформації заява про відкликання рапорту адресату надійшла 15.08.2022.

Позивач зазначає, що проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію»)

Враховуючи зазначене власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить. Якщо ж власник звільнить працівника до закінчення двотижневого строку за відсутності його згоди, то такий працівник має бути поновлений на роботі. Право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням - це безумовне право працівника.

Стосовно рапорту Ілленко В. В. - позивач вважає, що даний документ с неналежними доказом, оскільки посилання на співбесіду командира батальйону №2, яка проведена з особою, що звільняться (позивачем) у приватному форматі не спростовує права позивача змінити своє рішення у будь який час на протязі часу встановленого законодавцем, а саме правом працівника на протязі двох тижнів відповідно до норми ст. 38 Кодексу законів про працю України (Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив.

ОСОБА_1 перебував на посаді поліцейського-водія взводу № 2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області.

08.08.2022 ОСОБА_1 подав рапорт начальнику УПО в Одеській області, в якому зазначив, прохання звільнити його за власним бажанням від проходження ВЛК відмовляється вважає себе здоровим, з 08.08.2022 (а.с. 81).

Наказом Управління поліції охорони в Одеській області від 08.08.2022 №168 о/с «По особовому складу» сержанта ОСОБА_1 поліцейського-водія взводу № 2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» та сплачено грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2022 рік - 33 доби (а.с.18).

Також судом встановлено, що 13.08.2022 позивачем подано заяву начальнику Управління поліції охорони в Одеській області, у які позивач відкликає рапорт від 08.08.2022 року про звільнення, та просить скасувати наказ УПО в Одеській області від 08.08.2022 року № 168 о/с, на тій підставі, що його рапорт не відповідав власній волі та був написаний під психологічним та моральним впливом з боку командира батальйону № 2 УПО в Одеській області майора поліції Ільєнко В.В. (а.с. 20) Вказану заяву було отримано відповідачем 15.08.2022 (а.с.21-22).

Вважаючи наказ відповідача про звільнення зі служби в поліції протиправним, а своє звільнення таким, що відбулося з порушенням законодавчо визначеної процедури, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1, статті 3 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частин 1, 3 та 4 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга та третя статті 77 Закону №580-VIII).

Більш детальної регламентації звільнення поліцейського за власним бажанням Закон № 580-VIII не містить.

Проте приписами статті 60 Закону №580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

За приписами пунктів 10, 21 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

У відповідності до підпункту «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення №114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно пункту 70 Положення №114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ; осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII.

Проте порядок звільнення з цієї підстави визначений підпунктом «ж» пункту 64 та пунктом 68 Положення №114, яке з огляду на приписи пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII у частині, що не суперечить Закону №580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює порядок проходження служби в поліції.

З аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд, зокрема у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 30.09.2020 у справі № 826/16621/17, від 09.02.2021 у справі №826/10404/16, від 11.08.2021 у справі №826/7075/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Зважаючи на наведені положення законодавства у поєднанні зі згаданою правозастосовною практикою, суд може погодитися з думкою відповідача про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту).

Водночас для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін - того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення. За відсутності такої домовленості звільнення за власним бажанням, хоч і на підставі рапорту, не може вважатися правомірним, якщо особу звільнено менш ніж за три місяці від дня подання рапорту про звільнення.

Відповідач обґрунтовує правомірність звільнення позивача «за власним бажанням», у зв`язку із написанням позивачем рапорту від 08.08.2022.

У цій справі судом встановлено, що позивача звільнено (відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII) на підставі його рапорту від 08.08.2022, з якого вбачається, що позивач вважаючи себе здоровим просить звільнити його від проходження ВЛК, з 08.08.2022, та не містить інформації про обставини, які б свідчили про намір позивача звільнитися, або ж про посаду з якої позивач бажає звільнитися.

Таким, чином оскільки позивач не писав рапорта про звільнення його за власним бажанням з займаної ним посади поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області, тому рапорт від 08.08.2022 не може бути розцінений, як рапорт про звільнення за власним бажанням, та в ньому відсутня воля позивача про звільнення його з посади.

Отже, суд приходить до висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача зі служби в поліції, а тому наказ начальника Управління поліції охорони в Одеській області від 08.08.2022 №168о/с про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) сержанта поліції його - ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області є протиправним та належить скасувати.

За таких обставин, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Управління поліції охорони в Одеській області від 08.08.2022 № 168 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області, зі служби в поліції підлягає задоволенню.

Пунктом 24 Положення №114 встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Також у постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі №6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Як випливає з оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції, останній день служби в поліції позивача є 08.08.2022, а тому поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції у спеціальному званні «сержант» та на посаді поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області підлягає задоволенню з 09.08.2022, а не з 08.08.2022 як просить позивач у прохальній частині позову, а тому у цій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи, що 08.08.2022 останній день служби позивача в поліції, за який нараховане та виплачене грошове забезпечення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, за період з 09.08.2022 по дату винесення судом рішення 04.01.2022.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

При цьому відповідач, при виконанні судового рішення, зобов`язаний утримати обов`язкові податки та інші платежі відповідно до вимог чинного законодавства України.

У свою чергу розмір середнього заробітку працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Зі змісту пункту 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, випливає, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Як випливає з довідки Управління поліції охорони в Одеській області від 04.10.2022 №2959/43/35/01-2022 розмір грошового забезпечення колишнього поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області складає: середньоденне грошове забезпечення з розрахунку календарних днів 521 грн. 44 коп.; середньомісячне грошове забезпечення 11211 грн. 00 коп. Розрахунок проведено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (а.с.44).

Час вимушеного прогулу з дня звільнення до прийняття рішення суду (з 08.08.2022 року по 04.01.2023 року) складає 107 (серпень - 17, вересень - 22, жовтень - 21, листопад -22, грудень - 22, січень - 3 ) робочих днів.

Отже грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 08.08.2022 по дату винесення судом рішення 04.01.2023 становить 55 794 грн 08 коп. (521,44 грн (розмір середньоденного грошового забезпечення з розрахунку календарних днів) х 107 (кількість днів вимушеного прогулу).

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ГУ Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.08.2022 по 04.01.2023, у сумі 55 794 грн. 08 коп.

У свою чергу пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції та посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Інші доводи та аргументи відповідача не спростовують висновків суду.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління поліції охорони в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 70-А, м. Одеса, 65074, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління поліції охорони в Одеській області від 08.08.2022 №168о/с про звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції у спеціальному званні «сержант», на посаді поліцейського-водія взводу №2 роти реагування №1 батальйону №2 УПО в Одеській області з 09.08.2022 року.

Стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 09.08.2022 по 04.01.2023, у розмірі 55 794 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн. 08 (вісім) коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Звернути до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на посаді та в межах суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса