Справа № 380/17736/22
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

Справа № 380/17736/22

02 січня 2023 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Баб`юка П.М.,розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до судді Львівського окружного адміністративного суду Грень Наталії Михайлівни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

З Львівського окружного адміністративного суду до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла справа № 380/17736/22 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до судді Львівського окружного адміністративного суду Грень Наталії Михайлівни (далі - відповідач), в якому позивач просить:

«Визнати протиправними дії і бездіяльність суб`єкта владних повноважень судді Львівського окружного адміністративного суду громадянки України Грень Наталії Михайлівни, щодо протиправного неналежного розгляду в Львівському окружному адміністративному суді Клопотання позивача ОСОБА_1 від 09.09.2022 "Про накладення штрафу за несвоєчасне і неповне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.005912 та встановлення нового строку подання звіту про виконання судового рішення", що призвело до порушення принципу верховенства права, відповідних норм матеріального і процесуального права, та призвело до порушень конституційних прав, свобод і законних публічних інтересів позивача громадянина України - члена Стрийської міської територіальної громади ОСОБА_1 ;

Зобов`язати вчинити наступні процесуальні дії - розглянути в Львівському окружному адміністративному суді Клопотання позивача ОСОБА_1 від 09.09.2022 року "Про накладення штрафу за несвоєчасне і неповне виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.005912 та встановлення нового строку подання звіту про виконання судового рішення" в суворій відповідності до конституційного принципу верховенства права, норм матеріального і процесуального права, статей 3, 5, 7, 8, 9, 13, 19, 21, 22, 23, 24, 55, 68, 125, 126, 129, 129-1, 140-146 Конституції України, статті 5, 9, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 1, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9,10, 11,14, 21, 49, 51, 53, 65, 68, 69, 72, 73,76, 77, 78, 80, 90,91,92, 94, 99, 101, 102, 103, 106, 107, 108,109, 110, 111, 112,113, 114, 115, 116, 117, 119, 370, 263, 371, 372, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", постанова № 9 від 01.11.1996 року Пленуму Верховного суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", пунктів 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 76 Постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 1.380.2019.005912».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2022, для розгляду справи № 380/17736/22, визначено суддю Баб`юка П.М.

Після ознайомлення із позовною заявою та доданими до неї матеріалами суддя знаходить підстави для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Стаття 8 Конституції України, визначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 19 Основного Закону України, визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з цим, стаття 55 Конституції України, визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 124 Конституції України, вказується, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 126 Конституції України, суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону №1402-VIII).

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом (частина 1 статті 7 Закону №1402-VIII).

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 статті 8 Закону №1402-VIII).

Суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом (стаття 23).

Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частини 1 статті 4 КАС України, містить визначення термінів, зокрема:

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частина 1 статті 5 КАС України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно із частиною 1 статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 241 КАС України, Судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Стаття 382 КАС України, передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу.

Отже, на законодавчому рівні за особою закріплено право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів. Таке право, є не тільки гарантією, яка надана особі конституцієдавцем, а й міжнародного права. Той, хто звертається до суду завжди прагне справедливого правосуддя згідно із міжнародними стандартами правосуддя. Особа, яка просить про захист завжди діє за принципом "дозволено все, що не заборонено законом". Це цілком зрозуміле правило, яке притамане не тільки українським, а й європейським стандартам правосуддя.

Правосуддя, є справедливим тоді, коли воно є незалежним. Правосуддя відправляє суддя. Суддя ухвалює судові рішення "іменем України". Коли суддя діє від "імені України" він наділяється особливими гарантіями, які унеможливлюють сторонній вплив на нього під час виконання своїх обов`язків. Це цілком зрозуміло, позаяк суддя уособлює в собі Державу та справедливість, якої так прагне той, хто приходить до суду. Більше того, як правило особа прагне гарантій, що рішення суду буде законним та справедливим (ця справа є прикладом такої поведінки особи).

Стаття 6 Конституції України проголошує, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Судову гілку владу уособлюють судді. Законодавча гілка влада з метою забезпечення балансу в розподілі влад та суспільного інтересу приймає закони. Такі закони, серед іншого, покликані унеможливити сторонній вплив на суддю під час відправлення правосуддя, тобто - гарантувати особі справедливість і законність під час захисту своїх права.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23. Згідно із «Першим показником «Незалежність» Бангалорських принципів поведінки суддів, незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

У національному законодавстві принцип незалежності суддів закріплено в статті 126 Основного Закону України та статті 48 Закону №1402-VIII.

За змістом указаних статей суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Незалежність судді забезпечується, зокрема порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, забороною втручання у здійснення правосуддя, особливим порядком притягнення до відповідальності.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Разом з тим, порядок дисциплінарного провадження щодо судді врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, частиною 1 статті 107 цього Закону визначено, що право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа; позивач реалізував своє право на звернення до Вищої ради правосуддя, подавши скарги на дії суддів, які, на думку позивача, вчинили дисциплінарний проступок. За приписами статті 108 зазначеного Закону, дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону. Відповідно до статті 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», член дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач), вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для (…) залишення без розгляду дисциплінарної скарги; за наявності підстав, визначених цим Законом, повертає дисциплінарну скаргу скаржнику.

У світлі викладеного, вартими уваги є правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18, від 08.05.2018 у справі №521/18287/15-ц, 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц, в яких ВП ВС неодноразово зазначала, що закони України не передбачають можливості розгляду судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду (судді) вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені

Крім того, у постанові від 12.12.2018 у справі №804/285/16 (провадження №11-669апп18), Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: «Згідно з приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ЦПК України, дотримання вимог процесуального закону є обов`язками суду під час здійснення правосуддя у конкретній справі; закони України не передбачають можливості розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, оскільки такі дії/бездіяльність пов`язані з розглядом судової справи навіть після його завершення; вирішення в суді спору за такою позовною вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом; вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені в ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені; усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені; оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді)».

В цій справі, позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вимогами: «Визнати протиправними дії і бездіяльність суб`єкта владних повноважень судді Львівського окружного адміністративного суду громадянки України Грень Наталії Михайлівни , щодо протиправного неналежного розгляду в Львівському окружному адміністративному суді Клопотання позивача ОСОБА_1 від 09.09.2022 "Про накладення штрафу за несвоєчасне і неповне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.005912 та встановлення нового строку подання звіту про виконання судового рішення", що призвело до порушення принципу верховенства права, відповідних норм матеріального і процесуального права, та призвело до порушень конституційних прав, свобод і законних публічних інтересів позивача громадянина України - члена Стрийської міської територіальної громади ОСОБА_1 ; Зобов`язати вчинити наступні процесуальні дії - розглянути в Львівському окружному адміністративному суді Клопотання позивача ОСОБА_1 від 09.09.2022 року "Про накладення штрафу за несвоєчасне і неповне виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.005912 та встановлення нового строку подання звіту про виконання судового рішення" в суворій відповідності до конституційного принципу верховенства права, норм матеріального і процесуального права, статей 3, 5, 7, 8, 9, 13, 19, 21, 22, 23, 24, 55, 68, 125, 126, 129, 129-1, 140-146 Конституції України, статті 5, 9, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 1, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9,10, 11,14, 21, 49, 51, 53, 65, 68, 69, 72, 73,76, 77, 78, 80, 90,91,92, 94, 99, 101, 102, 103, 106, 107, 108,109, 110, 111, 112,113, 114, 115, 116, 117, 119, 370, 263, 371, 372, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", постанова № 9 від 01.11.1996 року Пленуму Верховного суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", пунктів 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 76 Постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 1.380.2019.005912».

Таким чином, позивач намагається зобов`язати в судовому порядку іншого суддю Львівського окружного адміністративного суду прийняти рішення з питань судового контролю (стаття 382 КАС України).

Наведене, є порушення наведених гарантій незалежності судді та правосуддя в цілому.

Разом з тим, це не свідчить про обмеження особи в доступі до правосуддя.

У рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини 3 статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Суд правомірно не роз`яснив, до якого суду слід звертатися з таким позовом (правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18).

Усі позови, які не підлягають судовому розгляду Верховний Суд умовно поділяє на чотири категорії:

1. Позови до Президента України або Верховної Ради України як політичних органів, які формуються шляхом всеукраїнських виборів, з позовною вимогою, яка не стосується безпосередньої управлінської діяльності цих суб`єктів владних повноважень;

2. Позови, в яких заявник обрав неефективний (передчасний) спосіб захисту за наявності альтернативного ефективного способу захисту;

3. Позови, в яких заявник обрав неправовий (штучний) спосіб захисту;

4. Позови, в яких заявник обрав спосіб захисту, для якого законом визначено спеціальний порядок або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом.

Вказаний позов належить до третьої категорії - позови, в яких заявник обрав неправовий спосіб захисту. Не погоджуючись із діями (рішеннями) судді під час розгляду питань, передбачених статтею 382 КАС України, позивач повинен діяти згідно із вимогами КАС України, в тому числі оскаржувати судові рішення до суду апеляційної інстанції, звертатись із заявами з питань судового контролю тощо. Вважаючи, що дії судді мають ознаки дисциплінарного проступку позивач повинен реалізувати своєї право на захист в порядку, передбаченому статями 106-112 Закону №1402-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому, суд наголошує, що в даному випадку питання стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (такий спір не може розглядатись в порядку будь-якого судочинства).

Керуючись статтями 2, 5, 19, 171, 241, 248, 256, 293-295, 297 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 380/17736/22 за позовом ОСОБА_1 до судді Львівського окружного адміністративного суду Грень Наталії Михайлівни про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

За правилами частини 2 статті 256 КАС України, ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно із частиною 4 статті 170, статтею 293, 294, 297 КАС України, ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 02.01.2023.

Суддя Баб`юк П.М.