Справа № 620/4873/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4873/22 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Лічевецького І.О., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Пісківське" до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Пісківське» (далі також позивач, ПСП «Пісківське») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі також відповідач, ГУ ДПС у Чернігівській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.02.2022 № 1405/25010700.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів важає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство «Пісківське» зареєстроване в якості юридичної особи та взято на податковий облік з 10.03.2000, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка ПСП «Пісківське» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2021 рік від`ємного значення з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 05.01.2022 № 18/07/3794785.

У розділі 4 «Висновок» Акту перевірки податковим органом зазначено, що перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні ПСП «Пісківське» за жовтень 2021 року встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2020 №2755-VI (зі змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2021 на суму 568717 грн.

Не погодившись з висновками, викладеними в Акті перевірки, позивачем було подано відповідачу заперечення, за результатами розгляду яких контролюючим органом надано відповідь від 01.02.2022 № 304/ж12/25-01-07-02-06 про те, що заперечення позивача не підлягають задоволенню.

На підставі акту перевірки та відповіді на заперечення Головним управлінням ДПС у Чернігівській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2022 № 1405/25010700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 568717 грн.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від .02.2022 № 1405/25010700 є таким, що суперечать законодавству та підлягає скасуванню, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність - національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - це нормативно - правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, що не суперечить міжнародним стандартам.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин 1-2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У силу вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), така господарська операція може вважатися не підтвердженою.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції, платник податку має право на віднесення відповідних зобов`язань до витрат підприємства.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 28.04.2021 між ТОВ «Стандартплюс» (Постачальник) та ПСП «Пісківське» (Покупець) було укладено договір поставки № 28-04/21 (а.с.73-78), згідно пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити Товар у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно умовам даного Договору на підставі Специфікації та/або видаткових накладних, які є невід`ємними частинами даного Договору.

Поставка Товару здійснюється Постачальником. Передача Товару здійснюється у місце визначене у Специфікації. Поставка Товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих Постачальником до виконання Специфікацій. (пункти 4.1, 4.2, 4.3 Договору).

Позивачем на підтвердження виконання умов вказаного Договору з ТОВ «Стандартплюс» було надано суду специфікацію №3 від 13.07.2021, видаткову накладну №246 від 14.07.2021, платіжне доручення №1844 від 22.07.2021, товарно-транспортну накладну №14/07 від 14.07.2021, посвідчення якості №31/05 від 31.05.2021.

26.08.2021 між ТОВ «Шрот та олія» (Постачальник) та ПСП «Пісківське» (Покупець) було укладено договір поставки № 26-08/21, згідно пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити Товар у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно умовам даного Договору на підставі Специфікації та/або видаткових накладних, які є невід`ємними частинами даного Договору.

Поставка Товару здійснюється Постачальником. Передача Товару здійснюється у місце визначене у Специфікації. Поставка Товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих Постачальником до виконання Специфікацій. (пункти 4.1, 4.2, 4.3 Договору)

Позивачем на підтвердження виконання умов вказаного Договору з ТОВ «Шрот та Олія» було надано суду специфікацію №1 від 26.08.2021, специфікацію №2 від 03.10.2021, видаткову накладну №82 від 29.08.2021, товарно-транспортну накладну №29/08 від 29.08.2021, видаткову накладну №286 від 04.10.2021, товарно-транспортну накладну №Р286 від 04.10.2021, платіжне доручення №872 від 16.09.2021, платіжне доручення №2016 від 26.10.2021, посвідчення якості №28-08 від 28.08.2021.

Судом також встановлено, що 09.06.2021 між ТОВ «Раціон плюс» (Постачальник) та ПСП «Пісківське» (Покупець) було укладено договір поставки № 7, згідно пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується систематично передавати (поставляти) товар Покупцю у власність відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити такий товар.

Товар постачається згідно умов, прописаних в Специфікації. Постачальник зобов`язаний передати Товар Покупцю в термін, вказаний в Специфікації. Поставка товару здійснюється транспортом Постачальника або покупця за попередньою усною домовленістю сторін, що оговорено у Специфікаціях (пункти 2.1-2.3 Договору)

Позивачем на підтвердження виконання умов вказаного Договору з ТОВ «Раціон Плюс» було надано суду специфікацію №2 від 15.09.2021, видаткову накладну № РН-0000033 від 15.09.2021, товарно-транспортну накладну №29 від 14.09.2021, специфікація №3 від 22.09.2021, видаткову накладну №РН-0000035 від 22.09.2021, товарно-транспортну накладну №31 від 21.09.2021, специфікацію №4 від 01.10.2021, видаткову накладну № РН-0000036 від 01.10.2021, товарно-транспортну накладну №32 від 30.09.2021, специфікацію №5 від 13.10.2021, видаткову накладну № РН-00040/1 від 13.10.2021, товарно-транспортну накладну №36/1 від 12.10.2021, видаткову накладну №РН-00040/2 від 13.10.2021, товарно-транспортну накладну №36/2 від 12.10.2021, платіжні доручення, посвідчення якості та інші документи.

З усіх специфікацій, складених на підставі трьох вищевказаних договорів поставки та наданих суду позивачем, встановлено, що поставка товару здійснюється за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, с. Піски.

На підтвердження поставок товару від ТОВ «Стандартплюс», ТОВ «Шрот та олія» та ТОВ «Раціон Плюс» позивачем надано суду копії записів із журналу охорони на в`їзді до підприємства позивача, якими зафіксована дата та час здійснення поставок кормів зазначеними товариствами.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

У пункті 26 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №804/6909/17 зроблено висновок, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Так суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності реального (законного) джерела походження товару по ланцюгу постачання за відсутності фактів їх реального здійснення по взаємовідносинам ПСП «Пісківське» з ТОВ «Раціон плюс» з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що Комісією регіонального рівня прийняті Рішення про відповідність платника ПДВ ТОВ «Раціон плюс» критеріям ризиковості: від 14.12.2021 №18168, від 25.11.2021 №17593 та від 03.11.2021 №16628.

Крім того, відповідач зазначає, що за жовтень 2021р. зупинено реєстрацію ТОВ «Раціон плюс» двох інших податкових накладних, які не є предметом цього спору, на постачання 60,04 т макухи соєвої на загальну суму ПДВ 167058,67 грн для ПСП «Пісківське».

Натомість, з матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «Раціон плюс» було оскаржено до Черкаського окружного адміністративного суду вказані спірні Рішення та за результатом розгляду судової справи №580/649/22 позов ТОВ «Раціон плюс» було задоволено в повному обсязі і, зокрема, зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області зареєструвати в ЄРПН дві інші податкові накладні на постачання 60,04 т макухи соєвої на загальну суму ПДВ 167058,67 грн для ПСП «Пісківське».

Крім того, суд приймає доводи позивача, що наведений в акті перевірки опис ланцюга постачання ґрунтується виключно на даних ЄРПН та інформаційних ресурсів ДПС, однак формуючи такий опис контролюючий орган не провів зустрічні звірки з постачальниками, не з`ясував фактичні обставини та не дослідив первинні документи. Тобто наведений в акті перевірки опис ланцюгу постачання є припущенням контролюючого органу та не обґрунтовується дослідженням господарських операцій постачальників позивача і первинних документів та не може розглядатись як достовірний.

Суд також не погоджується з висновком відповідача, що видаткові накладні та товарно-транспортні накладні містять різні адреси отримання товару, що свідчить про нереальність господарських операцій з постачання товару позивачу, оскільки позивач не замовляв послуги перевезення та не здійснював їх організацію, бо такий обов`язок згідно вищевказаних договорів, покладений на постачальників, а отже позивач не несе відповідальності за складання та заповнення товарно-транспортних накладних.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно п. 11.1 вказаних Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Таким чином, Правила № 363 не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише визначають права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників) в процесі господарських відносин щодо надання послуг перевезення. Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Тобто транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів.

При цьому, наявність помилок чи неточностей в оформленні окремих документів не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції. Водночас, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи за своєю формою та змістом не суперечать вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити, визначені законом.

Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг постачання товарів, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки контрагентів, ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Крім того, суд зазначає, що висновки про відсутність у контрагентів реального (законного) джерела походження товару по ланцюгу постачання, нереальності виробництва власним трудовим і виробничим ресурсам контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої податкової інформації, наявної в базі даних ДПС, яка не підтверджена жодними доказами.

Така податкова інформація, носить виключно інформативний характер, не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, та не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Суд звертає увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.05.2020 у справі № 826/11267/16, від 02.06.2020 у справі № 620/1024/19, від 30.06.2020 у справі № 440/2/426/19, від 10.07.2020 у справі № 120/4723/18-а, від 17.07.2020 у справі № 804/625/16, від 25.02.2021 у справі № 810/256/18, від 16.04.2021 у справі № 640/19745/18.

Також, в обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій позивача, які мали місце у перевіряємому періоді.

Відтак, враховуючи надання позивачем копій первинних документів, які в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій, повністю відповідають вимогам, встановленим до первинних документів, які пред`являються ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі обов`язкові реквізити, не мають дефектів форми, змісту або походження чи інших недоліків, та надавались відповідачу під час проведення перевірки, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для виключення зі складу податкового кредиту та витрат сум які були витрачені на придбання товарів робіт, послуг, що використовуються у господарській діяльності, шо сталось в наслідок не прийняття до уваги первинних документів.

Доказів того, що первинні бухгалтерські документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Тобто, позивачем підтверджено рух коштів на підставі наданих належних та допустимих доказів у справі, а відповідачем не спростовується факт перерахування коштів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Не можуть бути прийнятими доводи владної сторони за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що платник податку був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Такий висновок відповідає принципу індивідуального застосування відповідальності, в тому числі за порушення правил оподаткування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову з мотивів викладених в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький