Справа № 140/8960/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8960/21 пров. № СК-А/857/4219/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року (прийняте у м. Луцьку суддею Костюкевичем С. Ф. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження) в адміністративній справі № 140/8960/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про застосування фінансових санкцій від 23.07.2021 № 000123-09.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте за наслідками незаконної та безпідставної фактичної перевірки. Вказав, що під час проведення перевірки посадові особи відповідача не перевірили та не врахували всіх обставин, зокрема того, що зберігання пального в паливних баках не потребує ліцензії на це. Також вказав, що постановою Рожищенського районного суду Волинської області від 11.08.2021 у справі № 167/570/21 закрито провадження у справі про притягнення його до відповідальності за зберігання пального без наявності ліцензії.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позаяк перевіркою встановлено порушення порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» - зберігання пального без наявності ліцензії, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи що така скарга не підлягає задоволенню, з огляду на те, що ФОП ОСОБА_1 не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання, а проведеною перевіркою не виявлено пального за місцем її проведення, яке б зберігалось під час її проведення та не встановлено можливість його зберігання. Також законодавством визначено, що не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої. Під час проведення перевірки посадові особи відповідача не врахували об`єми паливних баків використовуваних ним транспортних засобів і не перевірили ні наявності пального в паливних баках, ні його витрат (списання). Також перевіркою не виявлено споруд, обладнання чи ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, із залишками пального в них, а отже не доведено факту зберігання пального без ліцензії.

Тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 01.06.2021 № 1640, у період з 08.06.2021 по 10.06.2021, посадові особи відповідача провели фактичну перевірку дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального господарської одиниці, місце зберігання пального, що належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт перевірки № 03/4827/09-01/ від 11.06.2021.

Перевіркою встановлено, що позивач фактично здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_2 де розташовані його виробничі потужності. Він має у власності вантажні автомобілі марки «DAF» днз НОМЕР_1 , марки «Камаз» днз НОМЕР_2 , марки «Урал» днз НОМЕР_3 , а також використовує у своїй господарській діяльності з метою надання послуг перевезення орендовані транспортні засоби.

Також, перевіркою реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.04.2020 по 08.06.2021 встановлено, що позивач придбавав дизпаливо (важкі дистиляти) згідно 17 акцизних накладних загальним об`ємом 46 004,07 л, а саме: згідно акцизної накладної № 1724 від 30.04.2020 - 2338,2 л; згідно акцизної накладної № 2103 від 25.05.2020 - 2346,26 л; згідно акцизної накладної № 2414 від 17.06.2020 - 2545,28 л; згідно акцизної накладної № 2613 від 02.07.2020 - 2421,74 л; згідно акцизної накладної № 2798 від 20.07.2020 - 2409,67 л; згідно акцизної накладної № 2952 від 29.07.2020 - 2320,07 л; згідно акцизної накладної №2968 від 30.07.2020 - 1951,86 л; згідно акцизної накладної № 3168 від 10.08.2020 - 2423,63 л; згідно акцизної накладної № 4188 від 21.10.2020 - 4312,02 л; згідно акцизної накладної № 4390 від 02.11.2020 - 4331,94 л; згідно акцизної накладної № 4570 від 13.11.2020 - 2359,58 л; згідно акцизної накладної № 4791 від 30.11.2020 - 2375,12 л; згідно акцизної накладної № 193 від 01.02,2021 - 2381,18 л: згідно акцизної накладної № 184 від 04.03.2021 - 4348,23 л; згідно акцизної накладної № 490 від 01.04.2021 - 2453,13 л; згідно акцизної накладної № 791 від 23,04.2021 - 2348,3 л; згідно акцизної накладної № 1378 від 31.05.2021 - 2337,86 л.

Станом на час проведення перевірки ОСОБА_1 не була надана ліцензія на право зберігання пального, чим порушено вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

На підставі акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДПС у Волинській області 23.07.2021 було винесене рішення за № 000123-09 про застосування фінансових санкцій, яким на підставі абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» за зберігання пального без наявності ліцензії до ОСОБА_1 було застосовано фінансові санкції у виді штрафу в розмірі 500 000 грн.

Вважаючи зазначене рішення неправомірним, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що, всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено факту діяльності позивача протягом перевіреного періоду, яка б потребувала отримання ліцензії у порядку, встановленому статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відтак, рішення про застосування фінансових санкцій від 23.07.2021 № 000123-09, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 500 000 грн, прийняте ГУ ДПС у Волинській області не на підставі, що визначені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (який набрав чинності з 01 липня 2019 року), було внесено зміни до ПК України та Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР) в частині посилення контролю за обігом та реалізацією пального та спирту етилового.

Зокрема, зазначені зміни стосуються питань реєстрації платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового.

За змістом статті 1 Закону № 481/95-ВР, який зокрема визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України,

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

За змістом статті 15 Закону № 481/95-ВР, яка визначає умови провадження діяльності з імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Частинами першою - третьою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Як видно із матеріалів справи, предметом доказування в цій справі є обставини, які підтверджують або спростовують висновки контролюючого органу про наявність в діях позивача складу правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності на підставі статті 17 Закону № 481/95-ВР, за фактом зберігання дизельного пального без ліцензії на право зберігання пального.

Як було встановлено судом, видами підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , зокрема є :

46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

02.20 лісозаготівлі;

16.10 лісопильне та стругальне виробництво;

49.41 вантажний автомобільний транспорт;

52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Для здійснення підприємницької діяльності позивач має у власності три вантажні автомобілі марки «DAF» днз НОМЕР_1 , марки «Камаз» днз НОМЕР_2 , марки «Урал» днз НОМЕР_3 , а також використовує у своїй господарській діяльності з метою надання послуг перевезення орендовані транспортні засоби інших суб`єктів господарювання, зокрема:

ФОП ОСОБА_2 - договір про надання послуг від 10.01.2020 автомобіль марки «Reno» днз НОМЕР_4 , причіп днз НОМЕР_5 ;

ФОП ОСОБА_3 - договір № 10/04/2020 оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) від 10.04.2020, автомобіль марки «ЛІАЗ» днз НОМЕР_6 , причіп днз НОМЕР_7 , автомобіль марки «Reno» днз НОМЕР_8 , причіп днз НОМЕР_9 ;

ФОП ОСОБА_4 - договір надання транспортних послуг від 10.07.2020;

ФОП ОСОБА_2 - договір про надання послуг від 10.01.2021 автомобіль марки «Reno» днз НОМЕР_4 , причіп днз НОМЕР_5 ;

ФОП ОСОБА_5 - договір на перевезення від 20.05.2021.

Копії договорів та форма 20-0ПП про наявність рухомого майна долучені до матеріалів справи та оглянуті судом.

З метою заправки пальним транспортних засобів, що використовуються позивачем для здійснення підприємницької діяльності, були укладені договори поставки нафтопродуктів, а саме :

- з ТОВ «Компанія Панхім» договір поставки № 54 від 26.02.2021;

- з ТОВ «Панхім 2020» договір поставки № 121 від 17.05.2021;

- з ТОВ «Волинь ПММ» договір поставки № 146 від 16.10.2020.

За період з 01.04.2020 по 31.05.2021 ФОП ОСОБА_1 придбав дизпальне загальним об`ємом 46 004,07 л.

Постачання палива здійснювалося транспортом транспортної організації ТОВ «Панхім-Інвест» та розливалося безпосередньо у баки транспортних засобів, що використовуються для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується листами ТОВ «Компанія Панхім» та ТОВ «Панхім 2020».

Доставка пального згідно з акцизними накладними здійснювалась на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом на якому суб`єкт господарювання - неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за адресою: 45100. Волинська область, м. Рожище, вул. Молодіжна, 4. Під час перевірки встановлено, що фактично пальне доставлялось на адресу м. Рожище, вул. Гагаріна, 4, де позивач здійснює свою господарську діяльність та розташовано виробничі потужності, проте первинних документів щодо обігу пального та його списання до перевірки не надано.

Придбане паливо, використане належним автотранспортом, в процесі здійснення господарської діяльності, та списане відповідно до актів списання ПММ та реєстру наданих транспортних послуг.

Зокрема, за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 згідно акту, списано пального загальним об`ємом 32 506 л.

За період з 01.02.2021 по 31.05.2021 згідно акта списано пальне загальним об`ємом 11 576 л, що підтверджується актами наданих послуг, товарно-транспортними накладними за період квітень 2020 р. - травень 2021 р., та актами списання ПММ з реєстрами транспортних послуг.

Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що ФОП ОСОБА_1 не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання, а проведеною перевіркою не виявлено пального за місцем її проведення, яке б зберігалось на час її проведення та не встановлено можливість його зберігання.

Пально-мастильні матеріали, які придбаються позивачем для здійснення господарської діяльності у сфері лісопильного та стругального виробництва, не перепродаються і не зберігаються у спеціальних визначених законом місцях для зберігання пального, а використовуються виключно для заправки наявних у позивача транспортних засобів, тобто для власного використання.

Проте, Закон № 481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності», а відповідно не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, тому, задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу;

до акцизного складу пересувного;

для власного споживання чи промислової переробки;

будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:

призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг;

належать іншим особам;

виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Згідно з підпунктами 14.1.224, 14.1.224-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України розпорядник акцизного складу суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб:

реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий;

ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Системний аналіз наведених норм ПК України та Закону № 481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для висновку про те, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Відтак, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у виді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення.

Із матеріалів перевірки видно, що загальний обсяг придбаного позивачем пального - 46 004,07 л, що є меншим від обсягів, зазначених у підпункті «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України - 200 кубічних метрів (200 000 л) та 1000 кубічних метрів (1 000 000 л).

Як встановлено судом, під час проведення перевірки посадові особи відповідача не врахували об`єми паливних баків використовуваних позивачем транспортних засобів, і не перевірили ні наявності пального в паливних баках, ні його витрат (списання), крім того, перевіркою не виявлено у позивача споруд та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, із залишками пального в них.

Також, як зазначено вище, не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу (підпункт 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Також, відповідно до роз`яснення ДФС України № 3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК від 15 серпня 2019 року у розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Позаяк, згідно з матеріалами справи виявлене в ході перевірки пальне позивач придбав з метою використання у своїй діяльності, а за зазначеними вище критеріями, визначеними підпунктами 14.1.6 та 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, місце зберігання такого пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як винятки з понять «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», відсутні підстави вважати, що діяльність ФОП ОСОБА_1 підпадає під визначення «зберігання пального», яка підпадає під вимоги ліцензування у розумінні Закону № 481/95-ВР, відповідно, позивач не мав обов`язку отримувати ліцензію для здійснення такої діяльності.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 31 травня 2022 року в справі № 540/4291/20.

Відтак, висновки контролюючого органу про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 15 Закону № 481/95-ВР, за зберігання пального без наявності ліцензії, є помилковими, що тягне за собою неправомірність застосування штрафу відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, а відтак і протиправність оскаржуваного рішення ГУ ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 23.07.2021 № 000123-09.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч зазначеним приписам відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, не надав до суду відповідних доказів, які б спростовували відповідні обставини та висновки.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 140/8960/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин