Справа № 380/18206/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/18206/21 пров. № А/857/12575/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Гранат В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року (суддя Потабенко В.А., м. Львів, повний текст рішення складено 25 липня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) у жовтні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУДПС у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №2 від 28.09.2021 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 500000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що придбання та поставка пального здійснювалась шляхом відвантаження пального безпосередньо в паливні баки транспортних засобів позивача, а не шляхом його поставки в окремі ємності чи резервуари, де позивач міг би його зберігати. Виробничої необхідності зберігати пальне окремо, придбавати стаціонарні резервуари, облаштовувати спеціальне місце зберігання пального у позивача немає, оскільки вся техніка завжди безпосередньо заправляється безпосередньо в паливний бак. Єдине місце, де зберігалось пальне у позивача - це паливні баки власної та орендованої техніки. за таких обставин позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення, яким на нього накладено штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн. необґрунтованим, безпідставним, завідомо протиправним, таким, що не відповідає реальним обставинами справи та вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ФОП ОСОБА_1 зберігав пальне за адресою АДРЕСА_1 без отримання відповідної ліцензії, чим порушено частину першу статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (далі Закон №481/95-ВР). Під час проведення перевірки встановлено, що позивач придбав пальне у ТОВ Мартін Трейд в кількості 2033 літрів. Стосовно адреси проведення перевірки зазначає, що матеріали справи містять ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 1455 від 18.05.2020, де зазначено пункт розвантаження: м. Львів, вул. Данила Апостола, 5. Відповідно, розвантаження здійснювалось за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що аналогічна адреса зазначена в акцизній накладній від 19.07.2020 № 1Ю7. А тому, оскільки пальне отримано за адресою м. Львів, вул. Данила Апостола,5, відповідно в додатку до наказу відображено юридичну адресу та фактичну за місцем отримання пального.Вказує, що оскільки позивач обґрунтовує свої позовні вимоги саме заправкою транспортногозасобу безпосередньо до паливного баку та знаходження палива у паливному баці, тому на позивача покладений обов`язок належним чином підтвердити обсяг використаного пального.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична-особа підприємець від 02.11.2020 за кодом №32. Види економічної діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів; 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

11.08.2021 ГУ ДПС у Львівській області прийнято наказ «Про проведення фактичної перевірки» №2744-ПП. Даним наказом доручено провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання згідно додатку 1, з 11.08.2021 по 20.08.2021 щодо дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Згідно п. 2 даного наказу проведення перевірки доручено головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_2 та старшому державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Львівській області Пехнику Максиму.

11.08.2021 на підставі наказу №2744-ПП ГУ ДПС у Львівській області видано направлення на перевірку від 11.08.2021 №8517 та №8518.

В подальшому ревізорами ГУ ДПС у Львівській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.08.2021 за №16944/13-01-09-02/ відповідачем складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

Згідно даного акту, з направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 11.08.2021 ОСОБА_1 . Об`єкти фактичної перевірки, місце проведення перевірки (місце здійснення діяльності з виробництва, зберігання, торгівлі пальним або місце знаходження платника податків (для оптової торгівлі без місць торгівлі): місце знаходження платника податків - ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та Львівська область, Радехівський район, с. Андріївка, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

Згідно висновків акту, встановлено зберігання ОСОБА_1 пального за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання відповідної ліцензії, чим порушено ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

10.09.2021 позивачем подано заперечення на акт (довідку) про результати фактичної перевірки вих. №2.

24.09.2021 ГУ ДПС у Львівській області листом №27686/6/13-01-09-02-11 «Про надання відповіді на заперечення» повідомило, що за результатами засідання комісії по розгляду спірних питань, яке відбулось 24.09.2021, прийнято рішення, що аргументи наведені у запереченні, не спростовують фактів порушень, вказаних в акті №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 від 25.08.2021.

На підставі вказаного акту перевірки від 25.08.2021 №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.09.2021 №2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в сумі 500000,00 грн.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок проведення фактичної перевірки, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки. Також вказав, що в акті перевірки не відображено спосіб зберігання позивачем пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), а враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, суд вважає, що не встановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Податкове законодавство України відповідно до пункту 3.1 статті 3 ПК України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до статті 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)

Згідно з пунктом 75.1 статті75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Фактичною відповідно до пункту 75.1.3 статті 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 42.1 статті 42 ПК України встановлено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно з пунктом 42.2 цієї ж статі ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, податкове законодавство надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення фактичної перевірки за умови виконання вимог законодавства щодо ознайомлення платника податків в особі його керівника або уповноваженого представника, або особи, яка фактично проводить розрахункові операції, у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку та направленнями на проведення перевірку до початку проведення перевірки.

Згідно з матеріалами справи, фактичну перевірку відповідачем проведено на підставі наказу №2744-ПП від 11.08.2021 та направлень на перевірку від 11.08.2021 №8517, №8518, що вручені позивачу 11.08.2021.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, в наказі №2744-ПП від 11.08.2021 ФОП ОСОБА_1 не фігурує, а додаток 1 до наказу позивачу вручено не було.

Крім того, перевірка фактично проведена за адресою: АДРЕСА_1 , а в додатку 1 адресою діяльності ОСОБА_1 вказано 2 адреси: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_1 від 02.11.2020, витягу з Реєстру платників єдиного податку податків від 08.04.2020, витягу з Реєстру платників ПДВ від 21.07.2017, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням від 07.04.2021 та від 27.05.2020, а також наказу про проведення перевірки № 2744-ПП від 11.08.2021, позивач зареєстрований та здійснює свою підприємницьку діяльність в с. Андріївка Радехівського району Львівської області, де в нього перебувають належні транспортні засоби, та на АДРЕСА_2 , де він орендує нежитлове приміщення ремонтно-механічної майстерні.

Таким чином, фактична перевірка була призначена проведена за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ФОП ОСОБА_1 не має одного відношення.

В той же ж час відповідачем не надано належних та допустимих доказів проведення фактичної перевірки за адресами: с. Андріївка Радехівського району Львівської області та АДРЕСА_2 , тобто адресами, за якими позивач здійснює свою господарську діяльність.

В постанові від 08 серпня 2018 року у справі №823/1294/17 Верховний Суд вказав на те, що невиконання контролюючим органом вимог щодо пред`явлення або надіслання платнику податків у випадках, визначених податковим законодавством, зокрема, копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною.

У постановах Верховного Cуду України від 27 січня 2015 року № 21-425а14, від 09 лютого 2016 року № 826/5689/13 та від 16 лютого 2016 року у справі № 826/12651/14 також містяться висновки про те, що невиконання вимог, зокрема, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України в частині повідомлення платника податків про проведення перевірки та вручення копії наказу про перевірку призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відтак, згідно з висновками суду касаційної інстанції, у разі визнання перевірки незаконною, така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Лише дотримання встановлених законодавством умов та порядку проведення перевірки платника податків може бути належною підставою для прийняття рішення про застосування до нього санкцій за результатами такої перевірки.

Слід зауважити, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Рішення ЄСПЛ Лелас проти Хорватії , заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 і Тошкуце та інші проти Румунії, заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Рішення ЄСПЛ Онер`їлдіз проти Туреччини, п.128, та Беєлер проти Італії, п.119). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Рішення Лелас проти Хорватії, п.74).

Згідно з матеріалами справи, в судовому засіданні в суді першої інстанції допитаний як свідок працівник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що перевірка проведена за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки саме ця адреса була зазначена у акцизній накладній форми «П» № 1107 від 19.05.2020. Крім того, свідок зазначив, що по території, на який ФОП ОСОБА_1 ніби здійснює господарську діяльність ревізори не ходили, в ремонтний бокс не заходили, ємність, в якій зберігалось/зберігається пальне, не виявили. За іншими адресами здійснення господарської діяльності позивачем не виїжджали. На запитання суду, в чому полягала фактична перевірка, свідок ОСОБА_3 відповів, що було оглянуто подвір`я.

Таким чином, з огляду на вищенаведене вірним є висновок суду першої інстанції, що ГУ ДПС у Львівській області порушено порядок проведення фактичної перевірки, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки.

Згідно з матеріалами справи, за наслідками перевірки складено акт від 25.08.2021 №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 , згідно якого зафіксовано допущене позивачем порушення, а саме зберігання пального без наявності ліцензії в період з 19.05.2020 по 20.08.2021.

На підставі вказаного акту ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №2 від 28.09.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 500000,00 грн. за зберігання пального без наявної ліцензії.

Позивач зазначав, що таке пальне було одразу ж після його поставки за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 7, розлито в паливні баки транспортних засобів, що є у нього у власності та користуванні.

Апелянт покликається на те, що оскільки позивач обґрунтовує свої позовні вимоги саме заправкою транспортного засобу безпосередньо до паливного баку та знаходження палива у паливному баці, тому на позивача покладений обов`язок належним чином підтвердити обсяг використаного пального.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом № 481/95-ВР.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 481/95-ВР імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

У розумінні абзацу 25, 51, 55, 58 статті 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Частиною сьомою статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Згідно з частинами 8, 10 статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (утому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частиною 16 статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до частини 19 статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Частиною 44 статті 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Згідно з абзацом 9 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливо роздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

У податковій консультації від 25.06.2019 № 2900/6/99-99-12-02- 02-15/1ПК, вказано, що зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального.

Верховний суд в постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) дійшов висновку, що Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття ємність таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Також, що не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Згідно з пп. «г» пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не є акцизним складом.

Як роз`яснено податковим органом у податковій консультації від 25.06.2019 № 2900/6/99-99-12-02-02- 15/ІПК паливний бак (бензобак) - це ємність для зберігання запасу рідкого палива (бензин, гас, дизельне паливо) безпосередньо на борту транспортного засобу або технічного пристрою, який отримує енергію від рідкопаливного двигуна внутрішнього згорання. Також податківці повідомляють, що на корпусі паливного бака в разі необхідності розташовується отвір для введення датчиків контролю рівня палива, або його тиску. Паливні баки також можуть мати зливний отвір, обладнуються запірною пробкою або краником.

Таким чином виходячи з тлумачення податковим органом змісту положень норм пп. «г» пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі (буксирі), з якого пальне потрапляє у двигун буксира та використовується виключно для роботи двигуна буксира, - не є акцизним складом (акцизним складом пересувним); транспортний засіб, у якого пальне знаходиться тільки у паливному баку та використовується виключно для роботи двигуна транспортного засобу, - не є акцизним складом (у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1. ст. 14 Кодексу)/ акцизним складом пересувним (у розумінні пп. 14.1.6і п. 14.1. ст. 14 Кодексу).

З положень норм чинного законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Таким чином податкові органи надаючи роз`яснення трактують положення норм чинного законодавства, які поширюються на усіх суб`єктів, а не лише на особу яка звернулася для отримання такої консультації.

Отже з урахуванням вимог ст. 15 Закону № 481/95-ВР та положень п.п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України, отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, не потрібно.

Крім того, слід звернути увагу на індивідуальну податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України, №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК від 15.08.2019, у якій зазначено, що у розумінні Закону № 481/95-ВР суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію лише для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях. Вказана податкова консультація не скасована.

Згідно з матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 придбано у ТзОВ «Мартін трейд» згідно договору від 15.05.2020 №15/05-2-МТ нафтопродуктів, в кількості, асортименті та по ціні, що вказана в додатку до даного договору.

Згідно акцизної накладної форми «П» № 1107 від 19.05.2020 від постачальника ТзОВ «Мартін трейд» доставка пального (важких дистилятів) здійснювалась на адресу: м. Львів, вул. Данила Апостола, 5.

Верховний суд у в постанові від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) вказав, що системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці. Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Як вірно зазначає суд першої інстанції, в акті перевірки не відображено спосіб зберігання позивачем пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, суд вважає, що не встановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постановах від 07.06.2022 справа №360/4140/20 адміністративне провадження №К/9901/28010/21, від 07.06.2022 справа №520/2347/21 адміністративне провадження №К/990/1742/22, від 09.06.2022 справа № 200/11093/20-а адміністративне провадження № К/9901/27480/21, від 15.06.2022 справа №260/3859/20 адміністративне провадження № К/9901/39846/21.

Крім того, слід зазначити, що пальне в баку це виробництво/використання, а не зберігання.

Тобто, апелянтом помилково ототожнено поняття придбання пального та його зберігання, однак доказів придбання пального не достатньо для встановлення факту його зберігання.

Апелянтом не було встановлено жодного факту зберігання пального, що є обов`язковим для вирішення питання для застосування фінансових санкцій. У Акті та інших документах відповідача, які складені після перевірки, жодним чином не згадується та не описується факт зберігання пального позивачем у ємностях (зокрема, стаціонарних), що підлягає ліцензуванню.

Таким чином доводи апелянта в цій частині безпідставні та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, в бухгалтерському обліку списання пального в експлуатацію передбачено проведенням Д-т 23, 92,93 К-т 203. Відтак, доказами зберігання пального є відомості Д-т 203 стосовно того чи є по ньому залишки.

При проведенні перевірки відповідачем не досліджено дані бухгалтерського обліку позивача щодо придбання позивачем палива та його списання (поміщення в паливні баки транспорту при придбанні) проведенням Д-т 23, 92,93 К-т 203. На сторінці 2 акта перевірки вказано, що інвентаризація пального не проводилась.

А, відтак, відсутні належні та допустимі докази саме зберігання позивачем палива, а не розлиття по паливних баках належної позивачеві авто техніки.

Також апелянт покликається на те, що акти списання пального, подорожніх листів, або будь-яких інших документів, що б підтверджували використання та списання пального в ході перевірки та під час розгляду справи позивачем не надавалося.

Колегія суддів зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки позивач надавав в суді першої інстанції подорожні листи, акти списання пального, ТТН на переміщення (т.1, а.с. 93-251).

Також, апелянт покликається на Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі Інструкція № 281/171/578/155), зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за №805/15496, а саме на п.п.6.1, 6.2,6.3 п.6, яким встановлено, що на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з абзацом 4 пункту 1 вказаної Інструкції, її вимоги є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Однак, позивач не здійснює жодний вид економічної діяльності, який зазначено в цьому пункті і не має відповідного КВЕД, отже вимоги вказаної Інструкції не поширюються на діяльність позивача.

Також, наведені апелянтом посилання на пункти Інструкції стосуються виключно АЗС, про що зазначається в Інструкції.

Разом з тим суду першої інстанції стосовно твердження відповідача про відсутність в акцизній накладній форми «П» № 1107 від 19.05.2020 напрямку використання пального зазначив, що така акцизна накладна була оформлена ТзОВ «Мартін трейд» і позивач в жодному разі не може нести відповідальність за її оформлення.

Апелянт не погоджується з таким твердженням, та покликається на п. 231.10. ст.231 ПК України, згідно якого у разі порушення особою, яка реалізуєпальне або спирт етиловий, порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних отримувач пального або спирту етилового має право протягом 60 календарних днів, що настають за днем реалізації пального або спирту етилового, подати до контролюючого органу заяву із скаргою на таку особу, яка реалізує пальне або спирт етиловий. До заяви додаються копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання такого пального або спирту етилового, або додаткові письмові пояснення суб`єкта господарювання, який фактично не отримував пальне або спирт етиловий, але зазначений в акцизній накладній, зареєстрованій в Єдиному реєстрі акцизних накладних, як отримувач пального або спирту етилового.

Вказує, що надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеної особи, яка реалізує пальне або спирт етиловий. Вважає, що судом не враховано, що позивач не подавав до контролюючого органу заяву із скаргою на ТзОВ «Мартін трейд».

Колегія суддів зазначає, що апелянт не бере до уваги той факт, що відповідно до вказаної норми така заява подається протягом 60 календарних днів з дня реалізації пального, а позивач як неплатник акцизного податку дізнався про зміст акцизної накладної лише після проведення перевірки та отримання відповідного Акту, тобто більше ніж через рік після закупівлі пального. А відтак не мав можливості подати таку заяву із скаргою, якщо б були для цього підстави.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року в справі №380/18206/21- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
У зв`язку з перебуванням судді Гінди О.М. у відпустці з 20.12.2022 по 29.12.2022 (відповідно до наказу від 15.12.2022 №757/к/тм) повний текст судового рішення складено та підписано 30.12.2022