Справа № 260/4390/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4390/21 пров. № А/857/12094/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радя Івана Івановича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року, ухвалене суддею Іванчулинець Д.В. у м.Ужгороді Закарпатської області, повний текст якого складений 24 червня 2022 року, у справі № 260/4390/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Ужгородської міської ради, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міської ради ІХ сесії VIIІ скликання від 07.09.2021 №398 "Про скасування підпунктів 1.1, 1.2 п.1 рішення виконкому 10.04.2019 №124 "Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності".

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, представник позивача адвокат Радь І.І. оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10 квітня 2019 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення за №124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (а.с.9, 10).

Підпунктом 1.2 пункту 1 згаданого рішення передбачено:

«Погодити розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності: гр. ОСОБА_2 - двох павільйонів по АДРЕСА_1 (біля будівлі №70 ТОВ «Новий ринок»».

На виконання вимог цього рішення Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради на замовлення ОСОБА_1 видано паспорти прив`язки за реєстраційними №7/03-03 та №8/03-03 (а.с.13-15, 23-25).

У відповідності до вимог паспортів прив`язки за реєстраційними №7/03-03 та №8/03-03 здійснено розміщення торгівельних павільйонів по АДРЕСА_1 .

07 вересня 2021 року Ужгородською міською радою VIII скликання на IX сесії прийнято рішення №398 «Про скасування підпунктів 1.1, 1.2. пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 №124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (далі - рішення від 07.09.2021), згідно якого міська рада вирішила:

«1. Скасувати підпункти 1.1., 1.2., пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 N124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності»;

2. Управлінню містобудування та архітектури анулювати відповідні паспорти прив`язки тимчасових споруд;

3. Департаменту міського господарства розірвати відповідні договори на користування конструктивними елементами благоустрою з урахуванням ставок оплати, передбачених рішенням XXVI сесії міської ради VI скликання від 07.11.2014 року №1505...» (а.с.7).

На офіційному сайті Ужгородської міської ради, доступного за посиланням: https://rada-uzhgorod.gov.ua/, було опубліковано супровідну записку начальника управління містобудування та архітектури Боршовського Олега до проекту рішення «Про скасування підпунктів 1.1., 1.2. пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 №124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (а.с.8).

Зміст супровідної записки вказує на те, що підставою для скасування підпунктів 1.1., 1.2. пункту 1 рішення виконкому від 10.04.2019 слугував, зокрема, акт обстеження розміщення тимчасових споруд (ТС) по АДРЕСА_1 (біля будівлі №70) від 29 червня 2021 року, згідно якого зазначено: «... 2. Замовниками встановлено на бетонній підготовці металевий каркас одного павільйону замість розміщення чотирьох павільйонів, що не відповідає вимогам (по 2 павільйони відповідно) паспортів прив`язки ТС ОСОБА_1 за №7/03-03 та № 8/03-03...»

Позивач, вважаючи рішення Ужгородської міської ради ІХ сесії VIIІ скликання від 07.09.2021 №398 "Про скасування підпунктів 1.1,1.2 п.1 рішення виконкому 10.04.2019 №124 "Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" протиправним, звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 2.21 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який затверджено наказом Міністерством регіонального розвитку від 21.10.2011 № 244, визначено, що відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається, а пункт 2.26 визначає вказане умовою анулювання дії паспорта прив`язки ТС. Водночас суд виснував, що рішення відповідача, що є предметом оскарження в межах спірних правовідносин, є прийнятим відповідачем в межах повноважень та у визначений законодавством спосіб.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VІ) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, Законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону №3038-VІ суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №3038-VІ вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування (частина перша статті 6 вказаного Закону).

Положеннями статті 28 (Тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності) Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 затверджено "Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", пункти 1.1- 1.4 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

За визначенням, наведеним пунктом 1.3 Порядку № 244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Пунктом 1.8 розділу І Порядку розміщення тимчасових споруд визначено, що при розміщенні ТС ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами.

Пунктом 2.1 Порядку № 244 передбачено, що підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки, також згідно з п. 2.20 Порядку встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки.

Пунктом 2.21 розділу ІІ Порядку розміщення тимчасових споруд встановлено, що відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається.

У свою чергу п. 2.26 Порядку встановлює умови анулювання дії паспорта прив`язки ТС, зокрема: недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності громадянину ОСОБА_1 двох павільйонів по АДРЕСА_1 (біля будівлі № 70 ТОВ «Новий ринок») погоджено на підставі підпункту 1.1 пункту 1 рішення виконкому 10 квітня 2019 року № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Анулювання паспорту прив`язки, як вже зазначалося, належить до виключної компетенції органу з питань містобудування та архітектури і таке анулювання відбувається лише з підстав, виключний перелік яких визначений пп. 2.26 п. 2 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244.

З матеріалів справи слідує, що 07 травня 2021 року до Ужгородської міської ради звернувся з депутатським зверненням за № 01-11/373 ОСОБА_3 щодо скасування паспортів прив`язки тимчасових споруд по АДРЕСА_1 , у зв`язку із порушенням будівельних норм під час встановлення МАФ-ів за вказаною адресою (а.с.12).

25 червня 2021 року під час обходу території м. Ужгорода представниками управління муніципальної варти було виявлено факт встановлення МАФ по АДРЕСА_1 та внесено припис про зупинення будівельних робіт.

29 червня 2021 року під час комісійного обстеження стану проведення робіт з розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за вищевказаною адресою комісією зафіксувано факт встановлення замовниками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на бетонній підготовці металевого каркасу одного павільйону замість розміщення чотирьох павільйонів, що не відповідає вимогам (по 2 павільйони відповідно) паспортів прив`язки ТС ОСОБА_1 за № 7/03-03, № 8/03-03 від 19.03.2021, ОСОБА_4 за № 9/03-03, № 10/03-03 від 19.03.2021, що зафіксовано Актом обстеження розміщення тимчасових споруд (ТС) по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Зміст вказаних порушень викладений також у супровідній записці управління містобудування та архітектури (а.с.71).

Враховуючи зафіксовані порушення, а також звернення депутата міської ради ОСОБА_5 , було прийнято оспорюване рішення міської ради.

Щодо покликань скаржника на непідтвердження доводів відповідача про недотримання вимог паспорта прив`язки при встановленні торгових павільйонів та на виявлення порушень, зафіксованих Актом обстеження розміщення тимчасових споруд, виключно за наслідками зовнішнього огляду торговельного павільйону, суд апеляційної інстанції зауважує, що доказів протилежного позивачем на розгляд суду надано, відтак відсутні підстави вважати що наведена у акті інформація є недостовірною.

За наслідками з`ясування в межах розгляду даної справи фактичних обставин, судом апеляційної інстанції установлено, що позивачем не спростовано наведених фахівцями контролюючого органу в акті обстеження розміщення тимчасових споруд по АДРЕСА_1 , обставин.

Оскільки недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні є умовою анулювання дії паспорта прив`язки ТС, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо можливості скасування відповідачем акту (рішення) виконавчого органу ради з питання, віднесеного до власної компетенції виконавчих органів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виконавчих органів міських рад віднесено виконавчі комітети, відділи, управління та інші створені радами виконавчі органи. Згідно з частиною другою статті 11 Закону, виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до частини другої статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням сесії Ужгородської міської ради від 30.09.2017 р. № 624, Управління є виконавчим органом міської ради, утворюється міською радою, підзвітне і підконтрольне міській раді, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові та заступнику міського голови відповідно до розподілу повноважень, а з питань здійснення делегованих повноважень підконтрольне відповідним органам виконавчої влади (https://rada-uzhgorod.gov.ua/upravlinnya- mistobuduvannya-ta-arhitektury/).

До повноважень управління, зокрема, відноситься надання такої адміністративної послуги, як: паспорти прив`язки тимчасових споруд (ТС) для провадження підприємницької діяльності.

Як було зазначено вище, в даному випадку відповідачем встановлено допущення позивачем порушення, що в розумінні 2.26 Порядку № 244 є умовою, за якої дія паспорта прив`язки ТС підлягає анулюванню: недотримання вимог паспорта прив`язки при її встановленні.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, характеру та обсягу відносин, що врегульовані ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, має загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані.

У Рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Порядок скасування рішень виконавчого комітету ради визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з пунктом 15 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 59 Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів, можуть бути скасовані відповідною радою.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої істанції, що рішення сесії Ужгородської міської ради від 07.09.2021 № 398 «Про скасування підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, яким вирішено анулювати паспорт прив`язки ТС позивачу, є законним та обґрунтованим, прийнятим в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а позовні вимоги про його скасування є безпідставними та необгрунтовними, що має наслідком відмову у їх задоволенні.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радя Івана Івановича залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі № 260/4390/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний