Справа № 580/5579/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2023 року справа № 580/5579/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., за участю:

секретаря судового засідання - Міщенко Д.А.,

представника позивача - Мисана В.М. (згідно з ордером),

представника відповідача - Кривохижі Ю.А.(у порядку самопредставництва),

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

15.11.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (18000, м.Черкаси, просп.Хіміків, буд.50; ) (далі - відповідач) про про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Гайдай Т.О. від 13.10.2022:

про відкриття провадження з виконання постанови №55840813 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, ВП №70070572;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови №55840813 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП №70070572;

про відкриття провадження з виконання постанови №55840813 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, ВП №70070465;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови №55840813 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП №70070465.

Обгрунтовуючи зазначила, що винесення спірних постанов після завершення виконавчого провадження нормами Закону не передбачено. Оскільки, ані постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 2663,39 грн, ані про стягнення витрат виконавчого провадження їй не надіслано, враховуючи факт закінчення виконавчого провадження №55840813, у відповідача немає правових підстав для їх винесення. Також вказала, що розмір попередніх витрат наступний: 3969,60грн - судовий збір за подання адміністративного позову та 15000,00грн на професійну правничу допомогу адвоката для відновлення порушеного права.

Ухвалою від 21 грудня 2022 року суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження, призначив підготовче засідання на 26 грудня 2022 року об 11год. 00хв. Вказану ухвалу відповідач отримав 21.12.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Щодо позивачки інформація відсутня. У призначене підготовче засідання сторони не з`явились.

Ухвалою від 26 грудня 2022 року суд задовольнив клопотання (вх. 26.12.2022 №40258/22) відповідача, відклав підготовче засідання у справі та призначив чергове підготовче засідання на 02 січня 2023 року о 12 год. 00 хв.

27.12.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про відмову в задоволенні позову повністю. Стверджує, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження», якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивачка не надала доказів щодо виконання рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.12.2016 у справі №711/8635/16-ц до дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Спірна постанова від 13.10.2022 про відкриття ВП №70070465 про примусове виконання постанови від 13.10.2022 №55840813 про стягнення з неї витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн винесена відповідно до вимог ст.ст.27, 42 вказаного Закону.

Правом надати відповідь на відзив позивачка не скористалася.

У відкритому судовому засіданні представники підтримали власні правові позиції, викладені в заявах по суті, та просили їх задовольнити. Представник позивача подав заяву про намір подати докази надання професійної правничої допомоги протягом 5днів після ухвалення рішення по суті.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

На примусовому виконанні у відповідача знаходилось ВП №55840813 щодо виконання виконавчого листа від 16.03.2017 №711/8635/16-ц, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з позивачки в цій справі на користь ПАТ "Приват банк" боргу в сумі 26633,91 грн.

21.02.2022 головний державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гайдай Т.О. у ВП №55840813 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на встановлене повне фактичне виконання згідно з виконавчим документом. Тому, керуючись вимогами п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановив закінчити виконавче провадження та виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій. 13.10.2022 на виконання п.2 вказаної вище постанови у ВП №55840813 винесла постанови:

про стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 2663,39 грн;

про стягнення з позивачки мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207,30 грн.

Того ж дня вона винесла спірні постанови:

про відкриття ВП №70070572 щодо примусового виконання постанови від 13.10.2022 №55840813 про стягнення вказаного виконавчого збору у розмірі 2663,39 грн;

про визначення розміру мінімальних витрат у ВП №70070572 у сумі 207,30 грн з виконання власної постановивід 13.10.2022 у ВП №55840813 про стягнення вказаного виконавчого збору;

про відкриття ВП №70070465 щодо примусового виконання постанови від 13.10.2022 №55840813 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 207,30грн;

про визначення розміру мінімальних витрат у виконавчому провадженні №70070465 у сумі 207,30 грн щодо виконання власної постанови від 13.10.2022 у ВП №55840813 про визначення розміру мінімальних витрат.

25.10.2022 склав акт, що при примусовому виконанні постанови від 13.10.2022 №55840813 про стягнення з позивачки на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, за участі понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 ,- з метою перевірки майнового стану боржника.

Позивачка не погоджуючись зі вказаними вище постановами звернулась з позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових і службових осіб діяти в межах, порядку та спосіб, які визначені законом.

Згідно зі ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідач не надав до суду належних, достовірних та допустимих доказів виконання ним вказаного вище обов`язку, що свідчить про допущення ним бездіяльності, яка позивачем спірною у позовній заяві не визначена. Водночас вона не є доказом протиправності винесених рішень.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.42 ЗУ №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частиною 1 ст.42 ЗУ №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.27 ЗУ №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з ч.4 ст.27 ЗУ №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.9 ст.27 ЗУ №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно з ч.3 ст.40 ЗУ №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору за умов повернення виконавчого документа на підставі вказаних норм є обов`язком відповідача.

У заявлених спірних правовідносинах спірні рішення про відкриття виконавчих проваджень: ВП №70070572 щодо стягнення виконавчого збору у ВП №55840813 та ВП №70070465 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №55840813,- винесені 13.10.2022 за умов завершеного ВП №55840813 на підставі саме п.9 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ №1404-VIII. При цьому строк винесення порушено, що не нівелює необхідності виконання зазначеного обов`язку. Крім того, постанова про завершення ВП №55840813 приписує виділити в окреме виконавче провадження стягнення вказані види коштів виконавчого провадження.

Суд на виконання ст.242 КАС України врахував висновки Верховного Суду (далі - ВС) в постанові від 16 грудня 2021 року у справі №640/8132/20, відповідно до яких якщо виконавче провадження закінчено й ухвалена в ньому постанова щодо стягнення з боржника виконавчого збору є чинною в порядку, визначеному законодавством, не визнана протиправною та не скасована, законодавство не передбачає іншої поведінки виконавця, окрім як відкриття нового виконавчого провадження з виконання такої постанови.

ВС у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №640/31541/20 зробив висновок про те, що в разі закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення немайнового характеру розмір і підстави стягнення виконавчого збору не залежать від повного або часткового виконання виконавчого документа. Виконавчий збір у такому разі є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних із примусовим виконанням виконавчого документа, що здфййснюються державним виконавцем. Цей збір стягується з боржника.

Тому суд дійшов висновку, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону) частини першої статті 39 цього Закону, відповідно до приписів ч.3 ст.40 ЗУ №1404-VIII, виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Суд урахував відсутність належних, достовірних та допустимих доказів щодо виконання позивачкою рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.12.2016 у справі №711/8635/16-ц до дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55840813.

Отже, постанови про відкриття ВП №70070572 та ВП №70070465 правомірні.

Згідно з ч.4 ст.42 ЗУ №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п.2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Пунктом 4 ч.5 ст.27 ЗУ №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Всупереч зазначеній нормі відповідач 13.10.2022 відповідач виніс постанови у ВП №70070572 та ВП №70070465 про розміри мінімальних витрат вказаних виконавчих проваджень щодо власних документів: постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій, - тобто, подвійно (а не за виконання рішення основного виконавчого документа).

Отже, зазначені постанови відповідача прийняті ним не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами, є протиправними та підлягають скасуванню. Тому в цій частині позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 07.12.2022 №0.0..1 в сумі 3969,60грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду позовною заявою, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позову - половина.

З приводу професійної правничої допомоги суд урахував, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд врахував, що відповідач не подав клопотання щодо зменшення витрат на правничу допомогу. Водночас і позивач не надала доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".

Щодо зазначеної категорії справ наявна усталена судова практика Верховного Суду. Особливостей іншого застосування норм права заявлені у цій справі спірні правовідносини не мають. Участь адвоката позивачки до 02.01.2023 не підтверджена доказами.

Позовна заява та заява про усунення недоліків підписана особисто позивачкою. Ордер на представництво її інтересів адвокатом виписаний 02.01.2023 - в день проведеного судового засідання по суті. Оскільки зміст спірних рішень стосувався майнових прав позивачки на суму 414,60грн (207,30грн+207,30грн (решта постанов стосувалися відкриття ВП), вартість послуг адвоката в розмірі 15000,00грн явно завищений, не є співмірним ані зі складністю спору, ані з правовими наслідками предметів спору для позивачки.

Взявши до уваги обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2481,00грн (прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб). Проте з огляду на результат вирішеного спору стягненню підлягають на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позову (половина) - 1240,50грн.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (18000, м.Черкаси, просп.Хіміків, буд.50; ) Гайдай Т.О. від 13.10.2022:

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови №55840813 про стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 2663,39грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП №70070572;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання постанови №55840813 про стягнення на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 207,30грн, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 207,30грн, ВП №70070465.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (18000, м.Черкаси, просп.Хіміків, буд.50; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за звернення позовною заявою до адміністративного суду в сумі 1984,80грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) та витрати, пов`язані з наданням їй професійної правничої допомоги адвоката, в розмірі 1240,50грн (одна тисяча двісті сорок гривень п`ятдесят копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, виготовлене в повному обсязі та підписане 02.01.2023.