Справа № 360/1462/22
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 січня 2023 року Справа № 360/1462/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом представника позивача Золотухіної Ілони Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов позов представника позивача Золотухіної Ілони Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, представник позивача) до Національної поліції України (далі відповідач), відповідно до якого, з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.05.2022, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Національної поліції України щодо звільнення ОСОБА_1 з 10.12.2021 відповідно до наказу № 1756 о/с дск від 10.12.2021 за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- скасувати наказ Національної поліції України № 1756 о/с дск від 10.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати Національну поліцію України звільнити ОСОБА_1 13.01.2022 за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», про що видати наказ;

- зобов`язати Національну поліцію України зробити перерахунок та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 , у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи із звільнення за пунктом 2 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за період з 10.12.2021 по 13.01.2022.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в поліції, з якої його було звільнено відповідно до наказу Національної поліції України від 10.12.2021 № 1756 о/с дск відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». На момент звільнення позивач займав посаду - головний оперуповноважений другого відділу четвертого управління Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України ( надалі НПУ).

Прийняттю наказа про звільнення передував рапорт позивача на ім`я голови НПУ від 02.12.2021, в якому він повідомив про намір звільнитися зі служби в поліції, у зв`язку з чим просив видати йому направлення для проходження огляду військово-лікарською комісією, за результатами якого звільнити зі служби в поліції. У разі визнання військово-лікарською комісією його придатним до служби в поліції, просив звільнити його за власним бажанням. Зазначений рапорт був наданий до Департаменту кадрового забезпечення НПУ 02.12.2021. Цієї ж дати, тобто 02.12.2021 позивачу було надано направлення на медичний огляд ВЛК за підписом заступника начальника Департаменту кадрового забезпечення начальника управління Національної поліції України полковника поліції В. Горошко. За результатом медичного огляду військово-лікарської експертизи позивачу було видане свідоцтво про хворобу № 276 від 30.12.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в поліції.

Отримавши свідоцтво, позивач 13.01.2022 надав його до Департаменту кадрового забезпечення, та дізнався, що його вже звільнено зі служби в поліції. Цього ж дня йому була видана оформлена трудова книжка. Дізнавшись про незаконне звільнення з підстав «за власним бажанням», позивач подав заяву, в якій просив змінити цю підставу, зазначивши в наказі про звільнення іншу підставу - «за хворобою», оскільки позивач пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний непридатним до служби в поліції.

Листом від 14.02.2022 вих. № Х-59/12/1/2/01-2022 НПУ повідомила ОСОБА_1 , про відсутність законних підстав для внесення таких змін до наказу про звільнення.

В зв`язку з вищевикладеним позивач вважає, що відповідач діяв протиправно та непослідовно, звільнивши його з 10.12.2021 з підстави, передбаченої п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», що прямо суперечить волевиявленню позивача, викладеному у рапорті від 02.12.2021, та вимогам чинного законодавства щодо звільнення з таких підстав. Тому наказ від 10.12.2021 № 1756 о/с дск, на думку позивача, є протиправним, отже він просить захистити його порушене право у визначений ним в позові спосіб.

Від Національної поліції України надійшов відзив, в якому відповідач висловив заперечення проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

З червня 2020 року по 10 грудня 2021 року позивач обіймав посаду головного оперуповноваженого Департаменту захисту інтересів суспільства і держави НПУ.

11.10.2021 позивач згідно із частиною першою статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» попереджений про майбутнє вивільнення у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав, що підтверджується власноруч підписаним попередженням про наступне вивільнення від 11.10.2021, а отже з 11.10.2021 почав спливати двомісячний строк, протягом якого позивач міг бути призначений на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої статті 68 цього ж Закону, якою передбачено, що поліцейський може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до інформації, наданої Департаментом захисту суспільства та держави, де безпосередньо проходив службу позивач, від 04.08.2022 № 1765/46-2022вс, після попередження про вивільнення у період з 18.10.2021 по 16.11.2021 позивач перебував у відпустці, що була надана йому за наказом НПУ від 28.09.2021 № 1330 о/с.

У грудні 2021 року позивач повідомив, що він перебуває на лікарняному з 29.11.2021 по 08.12.2021, але у подальшому документів на підтвердження періоду тимчасової непрацездатності та перебування на лікарняному так і не надав.

При цьому у період з 11.10.2021 по 01.12.2021 позивач за направленням для проходження військово-лікарської комісії не звертався.

02.12.2021 позивачем на ім`я голови Національної поліції України було подано рапорт про звільнення зі служби в поліції та видання направлення для проходження військово-лікарської комісії. У цьому ж рапорті він зазначив, що у разі визнання його комісією придатним до служби в поліції, просить звільнити його зі служби за власним бажанням.

Водночас, з урахуванням положень статті 241-1 Кодексу законів України про працю, встановлений спеціальним законом двомісячний строк з дня попередження про скорочення, спливав 11.12.2021 (у відповідний день відповідного місяця, а оскільки 11.12.2021 була субота, такий строк спливав у п`ятницю - 10.12.2021, найближчий робочий день), а отже питання щодо звільнення позивача відповідно до положень частини третьої статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» мало бути вирішено НПУ саме 10.12.2021.

Отже, оскільки 10.12.2021 об`єктивно спливав останній день двомісячного строку з дня попередження про скорочення посади позивача, і станом на цей день позивач був поліцейським, посада якого скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції, а також в цей день позивачем не було надано результатів проходження ВЛК, крім того, він навіть не почав проходження медичного огляду на підставі виданого направлення, з урахуванням положень статті 68 Закону України «Про Національну поліцію», а також на підставі власноруч поданого позивачем рапорту про звільнення з поліції за власним бажанням від 02.12.2021 відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням.

Так, наказом Національної поліції України від 10.12.2021 № 1756 о/с дск позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

10.12.2021 ОСОБА_1 , який в день звільнення був відсутній на службі, відповідно до абзацу першого пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.1993 № 58, в день звільнення Департаментом кадрового забезпечення надісланий лист-повідомлення від 10.12.2022 № 8787/12/1/2/03-2021 про звільнення із вказівкою прибути для отримання трудової книжки.

Відповідно до інформації, наданої Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 15.07.2022 № 1781/29/5/02-2022, з позивачем здійснено остаточний розрахунок при звільненні, а саме - 21.12.2021 по грошовому забезпеченню у розмірі 41861,50 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок платіжними дорученнями № 4876, 4877 та 22.12.2021 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 152034,75 грн шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок платіжним дорученням № 4899.

21.01.2022 позивач у Департаменті кадрового забезпечення отримав трудову книжку, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, обхідний листок тощо.

Відповідач зазначає, що у період з 10.12.2021 по 21.01.2022, позивач, який стверджує, що не знав про своє звільнення з поліції, на службу для виконання службових обов`язків не з`являвся, про причини своєї відсутності на службі не повідомляв; у випадку наявності поважних причин відсутності на службі в зазначений період у позивача мають бути документи, що їх підтверджують.

Тому відповідач вважає, що позивач приховує факт своєї обізнаності про звільнення 10.12.2021, оскільки наведені вище обставини свідчать про те, що він або знав достеменно про своє звільнення, оскільки не виходив на роботу, або мав можливість дізнатися і не зробив цього, що свідчить, на думку відповідача, про пропущення ним строків звернення до суду, встановленого для спорів з питань звільнення з публічної служби, без поважних причин.

З 11.12.2021 позивач є пенсіонером поліції та отримує пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується поданням на призначення пенсії від 17.05.2022, оформленим відповідно до заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії. Відповідно до спірного наказу вислуга років позивача для призначення пенсії становить 32 роки 03 місяців 08 днів, а отже є достатньою для призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні уточненої позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

11.08.2022 від Національної поліції України надані письмові пояснення, в яких зазначено, що у листопаді 2021 року позивач перебував у відпустці з 18.10.2021 по 16.11.2021 на підставі наказу НПУ від 28.09.2021 № 1330 о/с дск. У грудні 2021 року позивач повідомив, що перебував на лікарняному у період з 29.11.2021 по 08.12.2021, що було відображено у списку на преміювання, але підтверджуючих це документів до Департаменту захисту інтересів суспільства та держави НПУ так і не надав.

Згідно з інформацією, наданою Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 15.07.2022 № 1781/29/5/02-2022, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведений:

- 21.12.2021 - по грошовому забезпеченню, у тому числі з виплати компенсації за невикористані відпустки, у розмірі 41861,50 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок платіжними дорученнями № 4876, 4877;

- 22.12.2021 позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 152034,75 грн шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок платіжним дорученням № 4899.

Щодо доказів ознайомлення позивача з наказом про звільнення:

- 10.12.2022 позивачу, який в день звільнення був відсутній на службі, відповідно до абзацу першого пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.1993 № 58, Департаментом кадрового забезпечення надісланий лист-поштове повідомлення від 10.12.2022 № 8787/12/1/2/03-2021 про звільнення із вказівкою прибути для отримання трудової книжки.

- 21.01.2022 позивач у Департаменті кадрового забезпечення отримав трудову книжку, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, обхідний листок тощо.

Крім того відповідач вважає вважає передчасними вимоги позивача щодо зобов`язання перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи із звільнення за пунктом 2 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також стягнення середнього заробітку за період з 10.12.2021 по 13.01.2022, оскільки спірний наказ від 10.12.2021 № 1756 о/с дск є чинним і станом на сьогодні не скасованим.

У випадку скасування судом спірного наказу від 10.12.2021 № 1756 о/с дск та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, що стосуються звільнення позивача через хворобу, рішення про нарахування та стягнення середнього заробітку за період з 10.12.2021 по 13.01.2022, а також щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні Національною поліцією України буде прийматися у встановленому законом порядку.

16.08.2021 позивач надав відповідь на відзив Національної поліції України, в якій наведено мотиви незгоди позивача з запереченнями відповідача.

Позивач зазначив, що посилання відповідача на те, що планувалось його звільнити "за скороченням" не стосується предмету розгляду цієї справи, оскільки позивача було незаконно звільнено з іншої підстави "за власним бажанням", незважаючи на те, що він з 02.12.2021 проходив ВЛК за офіційним направленням Національної поліції України. Всі документи щодо перебування позивача у відпустці або тимчасової непрацездатності оформлювались належним чином, та подавались до управління кадрового забезпечення.

Щодо повідомлення позивача про звільнення шляхом направлення листа вих. № 8787/12/1/2/03-2021 від 10.12.2022, то позивач звертає увагу на те, що він не отримував такого листа поштою, а відповідач не надав доказів його відправлення та отримання позивачем, не вказав способу його направлення (простою поштою, цінним чи рекомендованим листом). Також зазначає, що в період, коли позивач проходив ВЛК, він не міг знати, що отримані ним суми грошового забезпечення є остаточним розрахунком при звільненні.

Ухвалою суду від 18 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 25 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року продовжено Національній поліції України строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів.

Ухвалою від 13 жовтня 2022 року долучено як доказ до матеріалів справи витяг з наказу Національної поліції України № 1756 о/с дск від 10.12.2021 з грифом «для службового користування» в паперовій формі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 02.03.2020, довідки про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Відповідно до копії довідки та трудової книжки НОМЕР_3 від 06.11.2015 ОСОБА_1 у період з 01.12.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, у період з 07.11.2015 по 10.12.2021 - службу в Національній поліції України на посадах поліцейських.

11.10.2021 позивач власноручно підписав попередженння про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав. В попередженні не було зазначено вільних посад, які одночасно пропонуються відповідачем позивачу у зв`язку з скороченням його посади. Доказів, які б свідчили про відсутність вакантних посад у відповідача протягом часу з 11.10.2021 по 10.12.2021 суду відповідачем не надано. Також не надано суду копії самого наказу про скорочення посади позивача. Отже відповідач не довів наявності в нього правових підстав для реалізації наказу про скорочення посади позивача та звільнення його саме 10.12.2021 з зазначених у відзиві підстав, а саме: у зв`язку із спливом двомісячного строку з часу попередження про наступне вивільнення.

02 грудня 2021 року (до спливу двомісячного строку з дня його попередження про звільнення) позивач подав рапорт Голові Національної поліції України, в якому він просив видати йому направлення для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, за результатами якого звільнити зі служби в поліції. У разі визнання військово-лікарською комісією його придатним до служби в поліції, просив звільнити його за власним бажанням.

02.12.2021 позивач отримав направлення на медичний огляд для проведення (військово-лікарської) експертизи за підписом начальника управління Національної поліції України полковника поліції В. Горошко, про що свідчить також власноручний підпис позивача із зазначенням дати отримання «02.12.2021» на копії направлення, що додана до відзиву.

Відповідно до витягу із наказу Національної поліції України № 1756 о/с дск від 10.12.2021, який надано суду відповідачем в паперовому вигляді, позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», установлено премію за грудень 2021 року в розмірі 60 відсотків, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, компенсації за невикористані 28 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час в 2021 році та 15 діб додаткової відпустки за 2021 рік.

Єдиною підставою для звільнення зазначено рапорт позивача від 02.12.2021.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 276 від 30.12.2021 (з продовженням), що видане Центральною медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ГМЦ МВС України», ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в поліції внаслідок захворювання, що одержане під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення, а також пов`язаного з проходженням служби в поліції.

13 січня 2022 року позивачем було подано заяву до Голови національної поліції України, в якій він просив внести зміни до наказу про звільнення за власним бажанням на звільнення за станом здоров`я відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 02.12.2021. До рапорта позивачем було додано копію свідоцтва про хворобу № 276 від 30.12.2021.

21.01.2022 позивач отримав трудову книжку, про що свідчить його власноручна розписка.

Відповідно до листа від 14.02.2022 вих. № Х-59/12/1/2/01-2022 НПУ Департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України надана відповідь на звернення позивача від 13.01.2022, в якій зазначено, що наказом Національної поліції України від 10 грудня 2021 року № 1756 о/с дск на підставі власноручно написаного рапорту від 02 грудня 2021 року позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Докази направлення вказаного листа відповідачем та вручення його позивачу відсутні в матеріалах справи.

Також відсутні докази оформлення позивачем листків непрацездатності, які мають зберігатися в управлінні кадрового забезпечення відповідача. Крім того в грудні 2021 січні 2022 листки непрацездатності оформлювалися вже в електронній формі, тому про їх наявність чи відсутність відповідачу, як і позивачу, має бути достеменно відомо. В той же час актів про відсутність позивача на робочому місті суду відповідачем також не надано, отже такі обставини не доведені.

Судом встановлено, що свідоцтво про хворобу позивача №276 оформлено від 30 грудня 2021 року, тобто вже після звільнення позивача зі служби в поліції (з 10.12.2021). Отже, у відповідача були відсутні підстави для прийняття листків непрацездатності за період після звільнення позивача.

В самому свідоцтві про хворобу позивача зазначено, що його прийнято з урахуванням аналізів та медичних досліджень, які позивач проходив та здавав в період часу з 02.12.2022 по 30.12.2022, що свідчить про те, що він дійсно проходив медичну комісію в цей час, отже був відсутній на службі з поважних причин.

Розрахунковий лист за грудень 2021 року свідчить про те, що позивачу дійсно було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 152034,75 грн. та грошове забезпечення за 10 календарних днів служби в грудні 2021, з урахуванням визначеної в наказі про звільнення премії за грудень 60%.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.12 Цивілного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію України» 2 липня 2015 року № 580-VIII (надалі Закон№ 580-VIII) діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Судом враховується, що за правилами пункту 7 частини другої статті 61 Закону № 580-VIII наявність в особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 цього ж Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Аналіз частини першої статті 77 Закону № 580-VIII вказує на те, що самостійними підставами для припинення служби в поліції є звільнення поліцейського зі служби в поліції, зокрема через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (пункт 2); за власним бажанням (пункт 7). У першому випадку звільнення зі служби в поліції відбувається за ініціативою роботодавця (на підставі рішення медичної комісії про непридатність до служби), а в другому - за ініціативою працівника, тобто за волевиявленням поліцейського (шляхом подання відповідного рапорту на звільнення за власним бажанням).

Зазначені вимогами Закону № 580-VIII (ст.77) відповідають вимогам загальних норм трудового законодавства, передбачених Кодексом законів про працю України щодо розірвання трудового договору (ст. ст. 36, 38, 40).

Так відповідно до вимог статті 38 КЗпП України:

- працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник (ч.1);

- якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (ч.2);

- працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ч.3).

Отже право позивача подати рапорт на звільнення за власним бажанням кореспондується з обов`язком відповідача звільнити позивача на підставі його волевиявлення про розірвання трудового договору, що викладене у відповідному рапорті.

Однак відповідач зобов`язаний звільнити позивача за рішенням медичної комісії про непридатність його до служби в поліції незалежно від волевиявлення позивача щодо продовження служби.

Так, відповідно до статей 50, 61, 65, 77 Закону України «Про Національну поліцію», частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України», статті 70 «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та з метою нормативно-правового врегулювання організації медичного обстеження кандидатів на службу в поліцію, поліцейських, кандидатів на військову службу за контрактом, резервістів та військовослужбовців Національної гвардії України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за № 559/30427, затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі - Положення № 285).

Згідно з пунктом 1, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІІ Положення № 285 направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ. У направленні зазначаються мета і питання, які підлягають вирішенню ВЛК, у тому числі надається така інформація: щодо осіб, що звільняються зі служби, зазначаються вислуга років і мотиви звільнення, термін проходження служби в поліції, НГУ, Збройних Силах, СБУ, інших військових формуваннях, утворених відповідно до законодавства України (далі - військові формування), в органах внутрішніх справ, участь у бойових діях, антитерористичних операціях, інших заходах в умовах особливого періоду, воєнних конфліктах.

Якщо в направленні не зазначені всі необхідні відомості для вирішення експертного питання, ВЛК має право не допустити таку особу до проходження лікарської чи військово-лікарської експертизи (пункт 3 розділу ІІІ Положення № 285).

Перед медичним оглядом проводяться рентгенологічне (флюорографічне) обстеження органів грудної клітини, електрокардіографія, загальні аналізи крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс (реакція Вассермана), гепатити В, С та ВIЛ-інфікування, для осіб старше 40 років - вимірювання рівня внутрішньоочного тиску (пункт 9 розділу ІІІ Положення № 285).

Медичний огляд осіб у ВЛК проводиться з обов`язковим обстеженням лікарями-спеціалістами: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматологом, стоматологом, психіатром та лікарем-психологом або практичним психологом закладів охорони здоров`я МВС. Жінки обов`язково обстежуються гінекологом (пункт 11 розділу ІІІ Положення № 285).

За наявності показань особи, що проходять лікарську експертизу, направляються до лікарів: фтизіатра, ендокринолога, уролога або інших спеціалістів, а також на додаткові обстеження, необхідні для достовірної діагностики виявленої патології (пункт 12 розділу ІІІ Положення № 285).

У випадку, коли у поліцейського під час проведення йому лікарської експертизи діагностуються хронічні захворювання, що можуть перешкоджати службі в поліції, та неможливо під час амбулаторного огляду прийняти експертний висновок, ВЛК направляє його на стаціонарне обстеження до закладу охорони здоров`я МВС з подальшим медичним оглядом цієї особи госпітальною ВЛК (за наявності такої) (пункт 5 розділу VІ Положення № 285).

Поліцейський, який за направленням ВЛК проходить стаціонарне обстеження, звільняється від службових обов`язків на період його проведення, про що у встановленому порядку йому видається довідка (пункт 6 розділу VІ Положення № 285).

Відповідно до пункту 1 розділу VIII Положення № 285 за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).

Відповідно до вимог підпунктів 6 та 10 пункту 9 розділу 8 Положення №285 постанови ВЛК про причинний зв`язок поранень (контузій, травм, каліцтв) та захворювань поліцейських, колишніх осіб рядового і начальницького складу приймаються з такими формулюваннями:

«Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції» - якщо воно діагностовано в період проходження служби в поліції та/або органах внутрішніх справ (міліції) або коли захворювання було діагностовано до служби, а в період служби досягло такого розвитку, що призводить до прийняття рішення про непридатність (підпункт 6);

«Захворювання, ТАК, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» - якщо захворювання виникло під час перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначений період досягло такого розвитку, що призводить до непридатності до служби, а також у разі хронічних, повільно прогресуючих захворювань, якщо їх перші прояви відносяться до періоду участі в антитерористичній операції, що підтверджується медичними документами про початок захворювання (погіршення стану здоров`я) в той період (підпункт 10).

Згідно з вимогами підпункту 3 пункту 1 розділу ІХ Положення № 285 постанови ВЛК, прийняті за результатами лікарської (військово-лікарської) експертизи, записуються щодо поліцейських, військовослужбовців за результатами медичного огляду - до Акта медичного огляду, Довідки або Свідоцтва про хворобу, медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, Книги (журналу) обліку документації ВЛК, в інших випадках - до Книги протоколів засідань ВЛК (додаток 16) та Постанови (додаток 17).

При проведенні лікарської чи військово-лікарської експертизи особам, які перебувають на стаціонарному обстеженні (лікуванні) в закладі охорони здоров`я МВС, за наявності в ньому госпітальної ВЛК, складається Свідоцтво про хворобу або Довідка, залежно від рішення комісії. За відсутності у закладі госпітальної ВЛК складається Акт дослідження, що передається до штатної ВЛК (пункт 2 розділу ІХ Положення № 285).

Свідоцтво про хворобу складається у випадках визнання поліцейських, військовослужбовців, здобувачів вищої освіти навчальних закладів МВС, ад`юнктів непридатними до служби. В усіх інших випадках постанова ВЛК оформлюється довідкою або постановою (пункт 11 розділу ІХ Положення № 285).

У мирний час штатною ВЛК Свідоцтво про хворобу складається у чотирьох примірниках. Один примірник Свідоцтва про хворобу у триденний термін після його складення передається до відповідного підрозділу кадрового забезпечення, два примірники видаються особі, що пройшла медичний огляд, один примірник залишається у справах комісії (пункт 12 розділу ІХ Положення № 285).

Свідоцтва про хворобу з постановою ВЛК щодо поліцейських та військовослужбовців, які визнані непридатними до подальшої служби, реалізуються невідкладно (пункт 15 розділу ІХ Положення № 285).

Отже системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що за наявності підстав для встановлення стану здоров`я поліцейських з метою визначення їх придатності до служби в поліції відповідач видає направлення на медичний огляд таких осіб. А видавши таке направлення, повинен діяти послідовно в межах визначених норм і негайно звільнити поліцейського за рішенням відповідної медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність його до служби в поліції на підставі вимог пункту 2 «через хворобу» частини першої статті 77 Закону № 580-VIII. При цьому копії свідоцтва про хворобу мають бути видані (направлені) як самому поліцейському, так і органу, який видав йому таке направлення.

При цьому, враховуючи зміст рапорту позивача від 02.12.2022, суд дійшов висновку, що він бажав бути звільненим за власним бажанням лише після отримання висновку медичної військово-лікарської комісії, за умови визнання його придатним до служби в поліції.

Враховуючи вимоги спеціальних норм законодавства щодо звільнення поліцейського (пункту 7 «за власним бажанням» частини першої статті 77 Закону № 580-VIII), загальних норм трудового законодавства щодо розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника (ст. 38 Кодексу законів про працю України), вимог Цивілного кодексу України щодо вільного здійснення особою своїх прав, суд дійшов висновку, що відповідач діяв протиправно, всупереч волевиявленню позивача, викладеному в рапорті від 02.12.2021, звільнивши його з підстав «за власним бажанням» до отримання результатів медичної військово-лікарської експертизи позивача за виданим йому відповідачем направленням. Отже права позивача бути звільненим з інших підстав дійсно порушені відповідачем оскарженим наказом, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Оскільки за свідоцтвом про хворобу №276 від 30.12.2021 позивача визнано непридатним до служби в поліції, а сторони не довели того факту, що фактично отримали це свідоцтво не в день його складання, суд, враховуючи вимоги пункту 15 розділу ІХ Положення № 285 щодо невідкладної реалізації такого свідоцтва, дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача на підставі пункту 2 «за станом здоров`я (через хворобу)» частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII з наступного робочого дня після складання цього свідоцтва з 31.12.2021 (у разі перебування позивача в цей день у стані непрацездатності, з наступного робочого дня після закриття листа непрацездатності) та нарахувати грошове забезпечення позивачу за період з 11.12.2021 по день звільнення з вказаних підстав.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи із звільнення за пунктом 2 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII передбачена виплата одноразової грошової допомоги особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби.

При цьому право на її виплату та розмір самої виплати залежить від наявності вислуги років на дату звільнення, а також від підстав звільнення зі служби:

- за станом здоров`я - в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (ч.1 ст.9 Закону № 2262-XII);

- за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (ч.2 ст.9 Закону № 2262-XII);

- виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (ч.3 ст.9 Закону № 2262-XII).

Оскарженим наказом про звільнення позивача «за власним бажанням» відповідачем була призначена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахована і виплачена позивачу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону № 2262-XII.

Однак, як встановлено судом, позивача мало бути звільнено саме за станом здоров`я на підставі рішення військово-лікарської комісії, тому відповідачем при звільненні позивача також порушено і право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в більшому розмірі, а саме: в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до вимог ч.1 ст.9 Закону № 2262-XII.

Отже належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні позивача у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Закону № 2262-XII, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону № 2262-XII.

Що стосується питання дотримання строків звернення, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Втім, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, , який у подальшому пролонговано указами від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 та від 17.05.2022 № 341/2022.

Відповідно до наказів голови Луганського окружного адміністративного суду з 24.02.2022 по 02.05.2022 мав місце простой в роботі Луганського окружного адміністративного суду. З 02 травня 2022 року Луганський окружний адміністративний суд на період воєнного стану працює в дистанційному режимі.

Про порушення свого права позивач дізнався з листа відповідача від 14.02.2022, до суду з даним позовом звернувся 13.05.2022, тому на думку суд, строк звернення до суду позивачем пропущений з поважних причин, отже його слід поновити.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини викладену у рішенні по справі "Іліан проти Туреччини", відповідно до якої правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, а перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з обранням іншого ефективного способу захисту порушеного права відповідно до вимог п.10 ч.2 ст.245 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 992,40 грн.

Оскільки позивач просив суд відстрочити суму судового збору, а судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, судовий збір у розмірі 992,40 грн до Державного бюджету України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статями 2, 3, 5, 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Національної поліції України (місце знаходження: місто Київ, вул. Богомольця, буд.10, ) про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України №1756 о/с дск від 10.12.2021 в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажання) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" полковника поліції ОСОБА_1 , головного оперуповноваженого 2-го відділу 4-го управління Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України.

Зобов`язати Національну поліцію України на реалізацію Свідоцтва про хворобу №276 від 30.12.2021 (з продовженням), що видане Центральною медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ГМЦ МВС України» видати наказ про звільнення полковника поліції ОСОБА_1 , головного оперуповноваженого 2-го відділу 4-го управління Департаменту захисту інтересів суспільства і держави Національної поліції України зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - з 31.12.2021 (у разі перебування позивача в цей день у стані непрацездатності, з наступного робочого дня після закриття листа непрацездатності) з виплатою грошового забезпечення за період з 11.12.2021 по день звільнення зі служби в поліції з зазначених підстав.

Зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням раніше виплачених сум одноразової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Шембелян