Справа № 240/18242/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/18242/22

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати бездіяльність ГУ ДПС в Житомирській області протиправною щодо відмови у внесені змін до даних інформаційної системи податкових органів, а саме видалення з інформаційної системи податкових органів відомостей про заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 78 коп. ОСОБА_2 .

Зобов`язати ГУ ДПС в Житомирській області внести зміни до даних інформаційної системи податкових органів, а саме видалити з інформаційної системи податкових органів відомості про ОСОБА_3 , код РНКПП НОМЕР_1 , заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 78 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що нею, як особою, яка звільнена від сплати єдиного соціального внеску, помилково подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, у якому самостійно визначено суму до сплати. Звернувшись до відповідача із заявою про зняття нарахування самостійно визначених зобов"язань з ЄСВ, отримав листа про відмову на підставі того, що позивачем самостійно подано відповідний Звіт, в якому визначено базу нарахування єдиного внеску.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позову, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач уразі помилкового подання звіту, повинен був подати інший звіт страхувальника із зазначенням типу "скасовуюча", який є підставою для повного скасування інформації, що попередньо була подана у формі "початкова". даним правом позивач не скористався та в свою чергу не сплатив самостійно визначені зобов"язання, що призвело до виникнення боргу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

01.02.2017 ОСОБА_4 зареєстрована в Головному Управлінні Державної податкової службі в Житомирській області як фізична особа - підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку.

З 08.06.2012 позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

31.01.2019 позивачем подано Звіт до Головного Управлінні Державної податкової службі в Житомирській області за 2018 рік за № 15977, в якому нараховано до сплати суму єдиного соціального внеску.

У зв"язку з несплатою вказаної суми, у інформаційній системі податкових органів містяться відомості про облікування за позивачем заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 9828, 78 грн. по коду платежу № 7104 (для фізичних осіб-підприємців, які проводять незалежну професійну діяльність).

Виявивши, що подання звіту було помилковим, представник позивача звернувся до ДПС України із заявою про визнання нечинним звіту за 2018 рік.

ДПС України листом від 05.04.2021 повідомив, що відповідно до облікових даних ITC "Податковий блок" позивач перебуває на обліку як фізична особа - підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку з 01.03.2017. При цьому звіт за 2018 рік поданий 31.01.2019, в якому мною самостійно визнано базу нарахування та суму сплати єдиного внеску. Отже, підстави для скасування самостійно визначених зобов"язань відсутні.

17.05.2021 на адвокатський запит надійшла відповідь Головного Управлінні Державної податкової службі в Житомирській області, в якій зазначено, що у позивача станом на 17.05.2021 обліковується заборгованість по єдиному соціальному внеску в сумі 9828, 78 грн.

Згідно листа відповідача від 16.09.2021 у ОСОБА_1 обліковується зазначена вище заборгованість і при цьому, відповідно до реєстраційних даних "ІС Податковий блок" вона зазначена ФОП з 08.06.2012 є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим, програмним забезпеченням не сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Крім того, відповідачем у листі від 05.04.2021 вказано, що Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (далі - Порядок №435), не передбачено самостійне виправлення зазначеного типу помилок.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до частини 4 вказаної норми особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно абзацу 24 статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV) пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Приписами абзаці 22 статті 1 Закону №1058-IV унормовано, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом

Отже, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону №1058-IV) є загальним страховим ризиком, який вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

Звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох визначених умов, зокрема: особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда та отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відтак, перша обов`язкова ознака звільнення фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, від сплати за себе єдиного внеску, потребувала наявності лише статусу пенсіонера за віком без умови сплати пенсії саме за віком, а друга ознака отримання відповідно до закону пенсії безвідносно до її виду.

До того ж, редакція частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI з 01.01.2018 Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII) отримала більш конкретне законодавче закріплення переліку осіб, на яких розповсюджується таке звільнення від сплати за себе єдиного внеску, а саме: особи (фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які не просто мають статус пенсіонера, а і безпосередньо отримують пенсію за віком.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, позивачка з 08.06.2012 є пенсіонеркою за віком, відтак на неї розповсюджується пільга, встановлена частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 814/779/17 дійшла висновку про те, що частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону № 1058. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що частина 4 статті 4 Закону №2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком.

Отже, сплата єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку може здійснюватися лише на добровільних засадах, а тому позивачка набула права на пільги щодо сплати єдиного соціального внеску з моменту досягнення нею пенсійного віку.

Позивач з 08.06.2012 є пенсіонером за віком, тому настали обставини за якими остання звільняється від сплати за себе єдиного внеску, окрім випадку її добровільної участі в системі загальнообов`язкового страхування.

Порядок нарахування, обчислення і добровільної сплати єдиного внеску, врегульований статтею 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, встановлений у частині 3 статті 10 Закону № 2464-VI, а саме, особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений у розділі V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідач не довів , що позивачка укладала з відповідачем договір про добровільну участь системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2018 рік.

Тобто, позивач у добровільному порядку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не перебувала, а тому обов`язок сплачувати єдиний внесок у неї був відсутній.

Водночас, подання особою "Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та не створює для пенсіонера жодних обов`язків перед фіскальним органом.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2020 року у справі №806/1503/16 зазначив, що подання особою звітності про нарахування єдиного внеску не є визначальним для прийняття податкової вимоги, оскільки добровільна участь у сплаті єдиного внеску підтверджується не шляхом подання звітності, а шляхом укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та сплати коштів.

Окремо слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із заявою про визнання незаконним помилково поданого звіту по нарахуванню ЄСВ за 2018 рік, оскільки він є пенсіонером і не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок.

Відповідачем, в свою чергу, повідомлено, що позивачем подано звіт за 2018 рік, в якому самостійно визначено базу нарахування та суму сплати єдиного внеску, тому відсутні підстави для зняття нарахування самостійно визначених позивачем зобов`язань зі сплати ЄСВ .

Наказом Мінфіну № 435 від 14 квітня 2015 року затверджений Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту Порядок №435), який визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку №435, звіт до органів доходів і зборів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за основним місцем взяття на облік як платника єдиного внеску в органах доходів і зборів в один із таких способів:

- засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації ЕЦП відповідальних осіб у порядку, визначеному законодавством;

- на паперових носіях, завірений підписом керівника страхувальника та скріплений печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації;

- на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти;

- надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

Пунктом 2 Розділу ІІI Порядку №435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Відповідно до пункту 6 Розділу ІІ Порядку №435, звіт має містити, зокрема, такі обов`язкові реквізити: тип форми ("додаткова", "початкова", "ліквідаційна", "скасовуюча", "призначення пенсії").

Згідно пункту 13 Розділу ІІ Порядку № 435, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім фізичних осіб - підприємців, зазначених у пункті 3 розділу III цього Порядку.

Відповідно до пункту 2 Розділу IV Порядку № 435, звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4 - 7 до цього Порядку.

Пунктом 10 Розділу IV Порядку № 435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку. Протягом року в разі призначення пенсії подається Звіт з позначкою "призначення пенсії" за період до дати формування заяви на призначення пенсії, при цьому тип форми "початкова" не зазначається.

В свою чергу пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 435 визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Враховуючи відсутність у позивача обов`язку щодо сплати єдиного внеску та відповідно обов`язку щодо подання звітності з єдиного внеску щодо себе, суд погоджується із твердженням позивача про помилковість подання ним Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік.

Суд зазначає, що способи та порядок виправлення помилок у Звіті визначений Розділом V Порядку №435.

Разом з тим, суд зазначає, що даний Розділ Порядку №435 взагалі не містить механізму виправлення помилок у Звіті згідно із додатком 5 (форма №Д5) до цього Порядку.

Розділом І Порядку № 435 визначено, що початковий документ - Звіт страхувальника із зазначенням типу форми "початкова", на підставі якого створюється відповідний електронний звіт у базі даних органу доходів і зборів; скасовуючий документ - Звіт страхувальника із зазначенням типу форми "скасовуюча", який є підставою для повного скасування інформації, що попередньо була подана до органів доходів і зборів у формі "початкова".

Разом з тим, із додатку 5 до Порядку № 435, суд вбачає, що Звіт форми №Д5 містить типи форми як "початкова", "ліквідаційна", "призначення пенсії" та не містить такої форми як "скасовуюча".

Суд зазначає, що відсутність механізму виправлення помилок або скасування інформації, що попередньо була подана у формі Звіту не може бути підставою для фактичного позбавлення позивача пільг, що гарантовані йому законодавством.

Згідно пункту 3 розділу VIІ інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

В той же час, у листі від 16.09.2021 відповідач сам підтвердив, що відповідно до бази даних інформаційної системи органів ДПС України по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обліковується заборгованість в сумі 9828,72грн. При цьому, відповідно до реєстраційних даних ІС Податковий блок зазначена ФОП з 08.06.2012 є пенсіонером за віком, в зв`язку з чим, програмним забезпеченням не сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Тобто, відповідач сам підтвердив відсутність підстав для сплати позивачем ЄСВ.

При цьому згідно відзиву на позовну заяву, за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску за 2018 рік.

Суд зазначає, що позивач обґрунтував обставини помилковості поданої звітності, звернувшись з листом до відповідача, де (окрім іншого) зазначив, що звільнений від сплати внесків. В свою чергу, позивач також очікував відповідного реагування відповідача на внесення змін до облікових записів щодо припинення обов`язку сплати ЄСВ (виправлення недостовірних відомостей). Разом з тим, відповідачем не вчинено дій щодо коригування відомостей з єдиного внеску. Суд вважає, що залишення поза увагою такої інформації свідчить про протиправну бездіяльність зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.04.2021 у справі №240/6577/20, Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 30.12.2021 справа №500/4193/21.

Суд зазначає, що органи ДПС здійснюючи функції з адміністрування єдиного внеску повинні всіляко сприяти платникам внеску в реалізації їхніх прав та обов`язків, а не мати на меті виключно накладення на платників санкції за допущення помилок у формуванні звітності.

Слід зазначити, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки. Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, 29979/04, п.71).

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 по справі "Вєренцов проти України", в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Корецький та інші проти України", ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 по справі "Олександр Волков проти України" (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи "доброго врядування" і "належної адміністрації".

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Суд звертає увагу на те, що у період, за який відповідачем було нараховано позивачу спірну суму недоїмки зі сплати ЄСВ, позивач був пенсіонером та мав відповідні пільги визначені податковим законодавством, що відповідачем не було враховано.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень у вказаних правовідносинах діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи.

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідачем, не доведено суду правомірності своєї бездіяльності. Решта доводів не спростовують висновків суду у даній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки суд дійшов висновку про помилковість подання позивачем Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за 2018 рік із зазначенням вказаної суми з єдиного соціального внеску, а тому позовні вимоги підлягають до задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003. ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області щодо невнесення змін до даних інформаційної системи податкових органів, а саме видалення з інформаційної системи податкових органів відомостей про заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 9828,78 грн. щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головного управління ДПС у Житомирській області внести зміни до даних інформаційної системи податкових органів, а саме видалити з інформаційної системи податкових органів відомості про облікування за ОСОБА_2 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 9828, 78 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос