Справа № 140/6902/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6902/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ у Тернопільській області) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно з рішенням №03 від 04.05.2022; зобов`язання зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії періоди роботи з 01.06.1983 по 01.06.1985, з 23.05.1988 по 17.04.1990, з 02.09.1991 по 23.06.1992, з 04.10.1992 по 27.04.2000, з 28.04.2000 по 31.10.2001.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, ГУ ПФУ у Тернопільській області рішенням від 04.05.2022 №03 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди: з 01.06.1983 по 01.06.1985, оскільки дата звільнення - 01.06.1985, не відповідає даті наказу про звільнення - 04.02.1985; з 23.05.1988 по 17.04.1990, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та запис про звільнення незасвідчений відбитком печатки; з 02.09.1991 по 23.06.1992, оскільки в даті звільнення та в даті наказу про звільнення міститься виправлення; з 04.10.1992 по 27.04.2000, оскільки відсутня назва організації та в даті звільнення міститься виправлення; з 28.04.2000 по 3 1.10.2001, оскільки відсутній трудовий договір.

Позивач вважає протиправною відмову ГУ ПФУ у Тернопільській області щодо не врахування зазначених періодів роботи до трудового стажу, посилаючись на порушення його прав та законних інтересів, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що за результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №03 від 04.05.2022.

Відповідно до вказаного рішення вік позивача - 60 років 02 місяці, загальний страховий стаж становить 20 років 03 місяці 26 днів.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Представник відповідача вказав, що за доданими документами до страхового стажу не можуть бути зараховані періоди: з 01.06.1983 по 01.06.1985, оскільки дата звільнення - 01.06.1985, не відповідає даті наказу про звільнення - 04.02.1985; з 23.05.1988 по 17.04.1990, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки; з 02.09.1991 по 23.06.1992, оскільки в даті звільнення та в даті наказу про звільнення міститься виправлення; з 04.10.1992 по 27.04.2000, оскільки відсутня назва організації та в даті звільнення міститься виправлення; з 28.04.2000 по 3 1.10.2001, оскільки відсутній трудовий договір.

Уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів, довідки про перейменування, позивачем пенсійному органу не надавалися.

Отже, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 залучено до участі у справі як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В).

Відповідач - ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 20 років 3 місяці 26 днів.

До страхового стажу позивача не враховано наступні періоди роботи:

з 01.06.1983 по 01.06.1985, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення (04.02.1985);

з 23.05.1988 по 17.04.1990, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки;

з 02.09.1991 по 23.06.1992, оскільки в даті звільнення та в даті наказу про звільнення міститься виправлення;

з 04.10.1992 по 27.04.2000, оскільки відсутня назва організації та в даті звільнення міститься виправлення;

з 28.04.2000 по 31.10.2001, оскільки відсутній трудовий договір.

Згідно пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 вказаної Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Представник відповідача - ГУ ПФУ у Волинській області вважає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 04.05.2022 №03 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, правомірно.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням 60-річного віку звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 04.05.2022 №03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.06.1983 по 01.06.1985, оскільки дата звільнення - 01.06.1985, не відповідає даті наказу про звільнення - 04.02.1985; з 23.05.1988 по 17.04.1990, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки; з 02.09.1991 по 23.06.1992, оскільки в даті звільнення та в даті наказу про звільнення міститься виправлення; з 04.10.1992 по 27.04.2000, оскільки відсутня назва організації та в даті звільнення міститься виправлення; з 28.04.2000 по 3 1.10.2001, оскільки відсутній трудовий договір (а.с.12).

Позивач, вважаючи зазначену відмову ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправною, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Водночас, за приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи: з 01.06.1983 по 01.06.1985, оскільки дата звільнення - 01.06.1985, не відповідає даті наказу про звільнення - 04.02.1985; з 23.05.1988 по 17.04.1990, оскільки в даті звільнення міститься виправлення та запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки; з 02.09.1991 по 23.06.1992, оскільки в даті звільнення та в даті наказу про звільнення міститься виправлення; з 04.10.1992 по 27.04.2000, оскільки відсутня назва організації та в даті звільнення міститься виправлення; з 28.04.2000 по 31.10.2001, оскільки відсутній трудовий договір.

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с.9-11) слідує, що позивач, зокрема, з 01.06.1983 по 01.06.1985 прийнятий на посаду водія 3 класу автомобілів всіх типів вантажопідйомності, з 23.05.1988 по 17.04.1990 прийнято на посаду слюсаря по ремонту автомобілів 3 розряду, з 02.09.1991 по 23.06.1992 прийнято на посаду слюсаря по ремонту автомобілів 3 розряду; з 04.10.1992 по 27.04.2000 прийнятий на посаду водія автомобілів всіх типів вантажопідйомності, з 28.04.2000 по 31.10.2001 прийнятий водієм маршрутного таксі.

При цьому суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд враховує, що позивач вжив усіх можливих заходів для підтвердження свого трудового стажу. Так, представником позивача було подано запит до Державного архіву Волинської області Волинської обласної державної адміністрації (далі - Державний архів Волинської області), однак у довідці від 06.07.2022 №488/01.35, наданій Державним архівом Волинської області, вказано про те, що документи Луцького головного АТП 0201 об`єднання «Волиньагропротранс», Державного виробничо-впроваджувального малого підприємства «АМО», Приватного підприємства «ЛОТучкомплект», підприємця ОСОБА_2 на зберігання в Державний архів Волинської області не надходили. Таким чином, підтвердити стаж роботи позивача за вказані періоди за допомогою документів, що знаходяться в архівних установах неможливо.

У відкритих джерелах (мережа «інтернет») наявна інформація щодо місця знаходження ПП «ЛОТучкомплект».

Представником позивача подано запити в ТОВ «Агроремавтосервіс» (правонаступник Луцького головного АТП 0201 об`єднання «Волиньагропротранс») та ПП «ЛОТучкомплект», щодо надання копій документів про прийняття та звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Однак, запит в ТОВ «Агроремавтосервіс» повернувся, ПП «ЛОТучкомплект» відповідь на запит не надано.

Судом встановлено, що трудовою книжкою підтверджується факт роботи позивача в періоди: з 01.06.1983 по 01.06.1985 на посаді водія 3 класу автомобілів всіх типів вантажопідйомності; 23.05.1988 по 17.04.1990 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів 3 розряду; з 02.09.1991 по 23.06.1992 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів 3 розряду; з 04.10.1992 по 27.04.2000 на посаді водія автомобілів всіх типів вантажопідйомності; з 28.04.2000 по 31.10.2001 на посаді водія маршрутного таксі.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неправильність та неточність записів у трудовій книжці, оскільки доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення її трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Тернопільській області таким правом не скористалося.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Суд звертає увагу на те, що ГУ ПФУ у Тернопільській області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача на прийняття відповідного рішення у відповідності до вимог Порядку №22-1.

У відповідності до чинного законодавства ГУ ПФУ у Тернопільській області не має повноважень на вчинення будь-яких інших дій з приводу пенсійного забезпечення позивача, у тому числі за рішенням суду, оскільки позивач не перебуває на обліку у відповідача - ГУ ПФУ у Тернопільській області та проживає на території, що обслуговується ГУ ПФУ у Волинській області.

Пунктом 4.8 Порядку 22-1 визначено, що документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з рішенням №03 від 04.05.2022; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення пенсії періоди роботи з 01.06.1983 по 01.06.1985, з 23.05.1988 по 17.04.1990, з 02.09.1991 по 23.06.1992, з 04.10.1992 по 27.04.2000, з 28.04.2000 по 31.10.2001.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн, що був сплачений квитанцією від 05.10.2022, по 496,20 грн з кожного.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком згідно з рішенням №03 від 04 травня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії періоди роботи з 01 червня 1983 року по 01 червня 1985, з 23 травня 1988 року по 17 квітня 1990 року, з 02 вересня 1991 року по 23 червня 1992 року, з 04 жовтня 1992 року по 27 квітня 2000 року, з 28 квітня 2000 року по 31 жовтня 2001 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук