Справа № 480/6408/22
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2023 року Справа № 480/6408/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/6408/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2 , про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2 , у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 57 від 13.03.2022, яким позивача увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 109 від 04.05.2022, яким позивачу призупинено строк військової служби, вислугу років для призначення пенсії та вислугу у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення;

- поновити на службі у Збройних Силах України на посаді, яку займала до увільнення;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що 24.02.2022 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , ТВО командира майором ОСОБА_2 був наданий усний наказ про те, щоб усі військовослужбовці покинули територію військової частини зі зброєю та бойовим комплектом. Близько 17 год. 00 хв. того ж дня, капітан ОСОБА_3 та старший лейтенант ОСОБА_4 віддали на зберігання документацію кабінету технічної частини та надали дозвіл на вивезення рідних до міста Полтава, втім, така можливість виникла лише 05.03.2022.

07.03.2022 зателефонував майор ОСОБА_2 , запитав про місцезнаходження та можливість прибути до військової частини за годину. Почувши відповідь про перебування у місті Полтава та прибуття до військової частини протягом чотирьох годин, майор ОСОБА_2 припинив телефонну розмвоу та на дзвінки більше не відповідав.

09.03.2022 позивач прибула на територію військової частини НОМЕР_1 , куди її не пустили. З`ясовуючи підстави не допущення на територію частини, 06.04.2022 ОСОБА_1 зверталась до військової служби правопорядку, де зафіксували що вона самовільно частину не залишала і не переховується. Наступного дня позивача знову не пустили на територію військової частини НОМЕР_1 , а 29.04.2022 вона отримала лист у якому повідомлялось про звільнення з посади у зв`язку з відсутністю на службі більше 10 діб.

ОСОБА_1 звернула увагу на те, що наміру ухилятись від проходження військової служби не мала, весь час знаходилась вдома у місті Охтирка і завжди була на зв`язку. Крім того, позивач зауважила на тому, що постановою старшого слідчого четвертого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань Кудиненко Н.М., у зв`язку з відсутністю у діях осіб складу кримінального правопорушення, було закрито кримінальне провадження № 0000023, досудове розслідування у якому проводилось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 19.10.2022, ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/6408/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, встановлені строки для поданні заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 01.12.2022, у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану, відмовлено.

Ухвалою суду від 06.12.2022, у задоволенні клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану, також відмовлено.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві військова частина НОМЕР_1 зазначила, що відповідно до директиви Генерального штабу ЗС України № Д-3 від 27.01.2016 (дск), військова частина НОМЕР_1 підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 , у зв`язку з чим не приймала рішень стосовно увільнення, призупинення грошового та здійснення продовольчого і речового забезпечення ОСОБА_1 , а оскаржувані накази були прийняті на виконання відповідних наказів Військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, відповідач зауважив на відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки доказів виконання обов`язків військової служби чи намагань до повернення їх виконання, позивач не надав.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила військову службу на посаді стрільця - помічника гранатометника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження служби позивачем, 13.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 57 (по стройовій частині), відповідно до якого ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини. Підставою для прийняття такого наказу вказаний наказ військової частини НОМЕР_2 № 62-РС (по особовому складу) від 13.03.2022 (а.с. 10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 № 109 (по стройовій частині), ОСОБА_1 призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги років у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого і речового забезпечення з 25.03.2022 (а.с. 11).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008.

Згідно з пунктом 122 вказаного Положення, усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, відсторонені від посад, зараховуються у розпорядження відповідної посадової особи з дня, що настає за днем відсторонення, та продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою). Військовослужбовці, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини, якщо до них не застосовано запобіжних заходів або покарань, визначених у підпунктах 12-1, 13 пункту 116 цього Положення.

Разом з цим, відповідно до пункту 1441 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців (пункт 1442).

На виконання пункту 1443 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Отже, за змістом вказаних норм, наказ по стройовій частині приймається командиром військової частини виключно на підставі наказу по особовому складу. Тобто, наказ по стройовій частині, фактично є похідним від наказу по особовому складу, є засобом його реалізації, у зв`язку з чим, прийняття наказу по стройовій частині пов`язано з відсутністю дискреції у особи, уповноваженої на його прийняття.

У цій справі, предметом оскарження є накази командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 57 від 13.03.2022 та № 109 від 04.05.2022. Зі змісту цих наказів судом установлено, що підставою для їх прийняття стали накази військової частини НОМЕР_2 по особовому складу № 62-РС від 13.03.2022 та № 127 від 04.05.2022, які приймались у зв`язку з інформацією про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини.

Суд враховує те, що правомірність згаданих наказів військової частини НОМЕР_2 позивачем під сумнів не ставиться, доводи щодо їх протиправності не наводяться. Оскільки накази по особовому складу військової частини НОМЕР_2 № 62-РС від 13.03.2022 та № 127 від 04.05.2022 не є предметом оскарження у цій справі, у суду відсутні підстави для надання їм правової оцінки.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність дискреції у командира військової частини НОМЕР_1 у питанні прийняття оскаржуваних наказів по стройовій частині, з огляду на те, що ці накази є похідними наказами від наказів по особовому складу, прийнятими іншим суб`єктом, суд доходить висновку про їх відповідність критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про їх скасування.

В свою чергу, відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів, зумовлює відсутність підстав і для задоволення інших позовних вимог, зокрема, вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

Таким чином, керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача військова частина НОМЕР_2 , про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів - відмовити

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик