Справа № 640/24855/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 січня 2023 року

м. Київ

справа № 640/24855/20

адміністративне провадження № К/990/34636/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №640/24855/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

08 грудня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Данилевич Н.А., у період з 19 грудня 2022 року по 28 грудня 2022 року включно, а також у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача Данилевич Н.А., у період з 29 грудня 2022 року по 30 грудня 2022 року включно, подана касаційна скарга вирішується у перший робочий день після виходу судді-доповідача на роботу після одужання.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати бездіяльність Генеральної прокуратури України та Офісу Генерального прокурора при розгляді його звернень та скарг від 21 жовтня 2019 року, 15 січня 2020 року, 11 березня 2020 року, 17 квітня 2020 року, 26 травня 2020 року, 02 липня 2020 року, 06 серпня 2020 року;

зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести повну, всебічну та об`єктивну перевірку його звернень та скарг від 21 жовтня 2019 року, 15 січня 2020 року, 11 березня 2020 року, 17 квітня 2020 року, 26 травня 2020 року, 02 липня 2020 року, 06 серпня 2020 року, за наслідками перевірки, за допущені порушення чинного законодавства вжити заходів реагування та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено, адміністративний позов залишено без розгляду в частині позовних вимог про: визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України та Офісу Генерального прокурора при розгляді його звернень та скарг від 21 жовтня 2019 року та від 15 січня 2020 року, зобов`язання Офіс Генерального прокурора провести повну, всебічну та об`єктивну перевірку його звернень та скарг від 21 жовтня 2019 року та від 15 січня 2020 року, за наслідками перевірки, за допущені порушення чинного законодавства вжити заходів реагування та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо дотримання встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строку розгляду звернення ОСОБА_1 від 11 березня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимоги відмовлено.

Крім того, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи судові рішення, позивач покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1, 3 частину другої статті 353 КАС України.

Щодо посилання на пункт 1 частину четверту статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у справі №819/1566/.

Разом з цим позивач посилається на постанови Верховного Суду у справах №280/4698/19, №808/163/16, №825/324/17, №342/158/17 та на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/191/(11-266заі21).

З приводу посилання на рішення Верхового Суду у справі №819/1566/ Суд відхиляє, оскільки згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень під час здійснення пошуку за номером справи «№819/1566/» відображається дві постанови Верховного Суду від 21 листопада 2019 року та від 18 червня 2020 року.

Отже, з огляду на відсутність конкретизації постанови Верховного Суду, в якій викладені висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, посилання позивача на невизначену постанову Верховний Суду слід відхилити.

Щодо зазначення скаржником інших постанов Верховного Суду слід зазначити наступне.

Так, у разі касаційного оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, має бути зазначено, по-перше, норма (норми) права, яка (які) застосована судом апеляційної інстанції неправильно, по-друге, висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми (норм) права, що викладені у подібних правовідносинах, та, по-третє, обґрунтування в чому помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте, в касаційній скарзі позивач конкретну норму, щодо якої викладені висновки Верховного Суду, не зазначив, що з огляду на це, не може вважатися належним обґрунтуванням касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, з огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що позивач не виклав підставу касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №640/24855/20 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

Щодо посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1 та 3 частиною другою статті 353 КАС України Верховний Суд зазначає, що передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстава для касаційного оскарження судових рішень пов`язана із випадками порушеннями судами попередніх інстанції норм процесуального права, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України. При цьому, у випадку зазначення у касаційній скарзі обґрунтованих доводів про наявність підстав для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд відповідно до частини третьої статті 353 КАС України (обов`язкові підстави) визначення скаржником пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України як самостійної підстави для касаційного оскарження судових рішень може бути прийнятним.

Однак, доводи про не дослідження доказів у справі стосуються порушення судом норм процесуального права, які відповідають пункту 1 частині другій статті 353 КАС України, як підстава для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд є прийнятними за умови обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Тобто, доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених пунктом 1 частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним.

Проте, перевіркою Верховним Судом змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, тому Суд відхиляє посилання позивача на пункт 1 частину другу статті 353 КАС України.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що апеляційний суд у постанові від 18 жовтня 2022 року вказав, що від апелянта надійшли додаткові пояснення та докази, які долучено до справи. Суд не вказав, що це за додаткові пояснення та докази, не розглянув їх і не надав оцінку клопотанню, предметно їх не розглянув, зазначивши лише про їх надходження.

Я вказує скаржник, саме залишення цього клопотання без розгляду, як і раніше заявлених в судовому засіданні, не врахування таких важливих обставин і вплинуло на залишення судами першої та апеляційної інстанцій його позовних вимог без розгляду та на правильне вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено скаржником від нього надійшли додаткові пояснення та докази, які долучено до справи, проте суд апеляційної інстанції, на його думку, не розглянув їх та не надав оцінку. Тобто додаткові пояснення та докази були долучено до справи, тобто були зібрані, проте, як вважає позивач, судом не досліджено. Отже, з огляду на викладення таких обставин це є підставою для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд, що передбачено саме пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України, а не пунктом 3 цієї статті, тому посилання на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України є необґрунтованим.

Касаційне оскарження рішення судів попередніх інстанцій на підставі пункту 1 частини другої статті 353 КАС України вже відхилено Верховним Судом з вищевикладеними роз`ясненнями щодо неприйняття на цій підставі в даній касаційній скарзі.

Отже, Верховний Суд не вбачає підстави для касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №640/24855/20 на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 1, 3 частину другої статті 353 КАС України.

Щодо посилань позивача на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції під час постановлення ухвали від 12 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, про залишення без розгляду позовних вимог, в частині визнання бездіяльності Генеральної прокуратури України та Офісу Генерального прокурора при розгляді його звернень та скарг від 21 жовтня 2019 року та від 15 січня 2020 року, зобов`язання Офіс Генерального прокурора провести повну, всебічну та об`єктивну перевірку його звернень та скарг від 21 жовтня 2019 року та від 15 січня 2020 року, за наслідками перевірки, за допущені порушення чинного законодавства вжити заходів реагування та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», Верховний Суд зазначає таке.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач дізнався про лист від 13 грудня 2019 року №11/1/1-2949вих-19 (відповідь на рапорт від 21 жовтня 2019 року) 14 січня 2020 року, а про лист від 04 березня 2020 року №10/1/1-6905-19 (№10/1/1-21930вих-20) позивач найпізніше дізнався 11 березня 2020 року, перебіг строку його звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, які він вважає порушеними, розпочався саме з 15 січня 2020 року та 12 березня 2020 відповідно.

Натомість, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом лише 13 жовтня 2020 року згідно з відтиском поштового штемпеля, тобто з пропуском встановленого місячного строку - щодо листа від 13 грудня 2019 року №11/1/1-2949вих-19 (в цій частині є справою щодо проходження публічної служби) та шестимісячного строку - щодо листа від 04 березня 2020 року №10/1/1-6905-19 (№10/1/1-21930вих-20) (в цій частині, судом зазначено, що до звернення громадян, застосовується загальний строк звернення до суду).

Суд апеляційної інстанції також звернув увагу на те, що під час звернення до Генерального прокурора з рапортом від 21 жовтня 2019 року позивач перебував на посаді прокурора, тобто такий рапорт подано ним під час проходження публічної служби і поставлені в ньому питання безпосередньо стосуються проходження такої служби.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що правовідносин в цій частині позовних вимог застосовується спеціальний місячний строк звернення до суду, регламентований частиною п`ятою статті 122 КАС України, який слід відраховувати з дати отримання позивачем відповіді на вищевказаний рапорт, тобто з 14 січня 2020 року.

Разом з тим, посилаючись в касаційній скарзі на неповно з`ясування судами попередніх інстанцій обставин у цій справі та недотримання норм процесуального права, зокрема не з`ясування питання щодо пропуску строку звернення до суду, скаржник зазначає, що останню відповідь на його звернення з Офісу Генерального прокурора він отримав 15 вересня 2020 року, а позовна заява подана до суду 13 жовтня 2020 року, тобто до спливу місячного строку, проте жодного обґрунтування щодо не звернення до суду з позовною заявою після отримання відповіді на рапорт, який подано ним під час проходження публічної служби, в межах місячного строку, що передбачено частиною п`ятою статті 122 КАС України, касаційна скарга не містить.

Отже, подана касаційна скарга в частині оскарження процесуальної ухвали та прийнятої за наслідками її перегляду постанова суду апеляційної інстанції містить доводи, що зводяться до фактичної незгоди з цими судовими рішеннями, переоцінки доказів та посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, Верховний Суд не вбачає підстави для касаційного оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №640/24855/20.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань містить лише детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішенням судів попередніх інстанцій та зазначення низку постанов Верховного Суду.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі №640/24855/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Данилевич