Справа № 160/8905/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року Справа № 160/8905/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, та з урахуванням уточненою позовної заяви, просить: визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ненадання довідки-підтвердження до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про прийняття ним з 01 червня 1982 р. по 28 грудня 1983 р. участі в бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан, протиправною, та зобов`язати надати таку довідку-підтвердження.
В обґрунтування заявлених позовних вимог у позові та у відповіді на відзив позивач зазначив, що пов`язує порушення своїх прав з бездіяльністю відповідача щодо ненадання підтвердження до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про його участь у бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан, зокрема не зазначення цього у виданій для надання пенсійному органу довідці від 18.03.2020 р., яка отримана ним 08.07.2020 р. Таким чином, позивач фактично не погоджується із відповіддю від 18.03.2020 р. № 851 та діями щодо видачі довідки від 18.03.2020 р. № 848, а також зазначає, що у відповідача знаходиться його особова справа, в якій наявні документи, що підтверджують його участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, а тому, на його думку, відповідач протиправно не вказав ці відомості у згаданій довідці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, після усунення позивачем недоліків своєї позовної заяви - 26.08.2020 року, на виконання ухвали суду від 07.08.2020 року.
До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що у відповідь на запит Центрального ОУПФ України в м.Дніпро від 26.01.2018 року № 2736/03/19 відповідач своїм листом від 05.02.2018 р. за №297 надав відповідь про те, що для підтвердження періоду проходження служби в Демократичній Республіці Афганістан направлений запит до Центрального архіву Міністерства оборони рф, після надходження відповіді на запит буде видана довідка. Однак, ОСОБА_1 в період, з дня подання заяви від 28.11.2017 року та з дня отримання відповіді від 22.08.2018 року за вих. №1757 на його заяву від 28.11.2017 року про надання довідки про перебування в Республіці Афганістан, володів інформацією про причини ненадання довідки-підтвердження до Центрального ОУПФ України в м.Дніпро та упродовж більш як два роки з повторними заявами, скаргами на дії відповідача в компетентні органи не звертався та не звертався з позовом до суду.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.10.2020 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом.
Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 року у справі №160/8905/20 скасовано. Справу передано на новий розгляд суду першої інстанції для продовження розгляду.
21.02.2022 року дана справа надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду та була передана на новий розгляд судді Кучмі К.С. 22.02.2022 року
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2022 року було прийнято до провадження адміністративну справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 15.03.2022 року було зупинено провадження по даній справі.
Ухвалою суду від 19.10.2022 року було задоволено клопотання позивача та поновлено провадження у справі.
До суду 02.12.2022 року від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначається, що з метою підготовки відповіді позивачу до Центрального архіву Міністерства оборони рф направлено дві анкети-запита на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно з копією паспорта), а також анкету-запит до Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Узбекистан. За фактом надходження відповідей позивачу 22.05.2018 р. за вих.1757 підготовлено та направлено відповідь в якій зазначено, що «в наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період березень 1982 р. - липень 1982 р., командира військової частини НОМЕР_2 за період липень 1982 р. - грудень 1983 р. участь у бойових діях ОСОБА_1 не відображена. Враховуючи вище зазначене, видати Вам довідку про період перебування на території Демократичної Республіки Афганістан на теперішній час не вбачається можливим. В разі надання Вами додаткової інформації Соборний районний військовий комісаріат повернеться до розгляду питання видачі необхідної Вам довідки». Також в зазначеній відповіді позивачу було роз`яснено його право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Отримавши відповідь, позивач до суду та вищого керівництва військового комісаріату зі скаргами не звертався, тобто погодився з відповіддю, а тому заявлений позов не підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 05.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд адміністративної справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів у справі №160/8905/20.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 28.11.2017 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши зокрема видану відповідачем довідку від 28.11.2017 р. №2793.
02.01.2018 р. Соборний відділ обслуговування громадян Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі направив запит до Соборного районного військового комісаріату про надання довідки щодо підтвердження періоду проходження військової служби та періоду участі у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 із 1981 по 1983 роки.
05.02.2018 р. Соборний районний військовий комісаріат повідомив пенсійний орган, що ОСОБА_1 видана довідка про проходження військової служби від 28.11.2017 р. № 2793, а також проінформовав, що для підтвердження періоду проходження служби направлено запит до Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації, після отримання відповіді на який буде видана довідка.
Листом від 22.05.2018 р. № 1757 відповідач повідомив позивача про направлення запитів до Центрального архіву Міністерства оборони російської федерації та до Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Узбекистан щодо уточнення даних про його участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. У цьому листі також зазначено, що оскільки в архівних довідках, що надійшли на адресу Соборного районного військового комісаріату не зазначено про участь ОСОБА_1 у бойових діях, то відсутня можливість видати йому таку довідку. Також у ньому зазначено, що в разі надання додаткової інформації Соборний районний військовий комісаріат повернеться до розгляду цього питання.
02.03.2020 р. в інтересах позивача до Соборного районного військового комісаріату направлено адвокатський запит щодо надання довідки про підтвердження проходження ОСОБА_1 строкової військової служби у період із 01.06.1982 р. по 28.12.1983 р. у збройних силах СРСР, його участі у бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан та права на пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
18.03.2020 р. до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області направлено адвокатський запит, в якому адвокат просив повідомити інформацію щодо підстав для відмови у нарахуванні ОСОБА_1 пенсійних виплат, якщо такі існують.
Судом також встановлено, що 08.07.2020 р. Соборний районний військовий комісаріат направив відповідь на адвокатський запит листом, датованим 18.03.2020 р., яким проінформував про те, що з метою уточнення даних щодо участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан були направлені запити до центральних архівів Міністерств оборони російської федерації та Республіки Узбекистан. Для підтвердження періоду проходження ОСОБА_1 строкової служби у Збройних Силах СРСР до цього листа додано довідку Міністерства оборони України від 18.03.2020 р. про проходження ОСОБА_1 військової служби з 09.11.1981 р. по 21.12.1983 р., довідку Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 28.03.2018 р.
- в характеристиці від 20 січня 1988 року на випускника VI курсу лікувального факультету Дніпропетровського ордена трудового Червоного Прапора медичного інститута ОСОБА_1 міститься дата народження «1961 года рождения» та те, що «з 1980 по 1982 год проходил действительную военную службу в ограниченом контингенте Советских войск в Афганистане, после чего возобновил учебу в институте».
- на сторінці №11 атестаційного листа від 05 березня 1988 року на присвоєння першого військового звання «лейтенант медицинской служби запаса», підготовленого начальником військової кафедри Дніпропетровського медінститута, на випускника Дніпропетровського медичного інститута ОСОБА_1 міститься запис дата народження «1960», місце народження «г.Днепропетровск» та не має жодного посилання, що ОСОБА_1 «з 1980 по 1982 год проходил действительную военную службу в ограниченом контингенте Советских войск в Афганистане, после чего возобновил учебу в институте».
- в атестаційному листі від 07 червня 1991 року, підготовленого Жовтневим райвійськкомом на присвоєння військового звання «старший лейтенант медичної служби» запасу ОСОБА_1 міститься запис дата народження ОСОБА_1 « НОМЕР_3 », місце народження «г.Днепропетровск» та запис, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах СРСР «с 9.11.1981 г. по 21.12.1983 г.» та не має жодного посилання, що ОСОБА_1 «з 1980 по 1982 год проходил действительную военную службу в ограниченом контингенте Советских войск в Афганистане».
- в атестаційному листі від 12 січня 1998 року, підготовленого Жовтневим райвійськкомом на присвоєння військового звання ОСОБА_1 «капітан медичної служби» запасу міститься запис дата народження ОСОБА_1 « НОМЕР_3 », місце народження «г.Днепропетровск» та запис, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах СРСР «с 9.11.1981 г. по 21.12.1983 г.» та не має жодного посилання, що ОСОБА_1 «з 1980 по 1982 год проходил действительную военную службу в ограниченом контингенте Советских войск в Афганистане».
- в обліковій картці офіцера запасу міститься запис, що ОСОБА_1 народився « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та проходив в «ВС СССР с 09.11.1981 по 21.12.1983».
- в алфавітній картці від 15.02.2009 р. міститься запис: «Принят на учет по окончании Днепропетровского мединститута, Военный билет серии ГЕ №153505 выдан 15.02.1989 г.»
- в наданій ОСОБА_1 копії військового квитка НОМЕР_4 в пункті 10 «Прохождение служби в Вооруженных Силах Советского Союза» міститься запис: «с 09.11.1981 г. по 21.12.93», що співпадає із строками військової служби «с 9.11.1981 г. по 21.12.1983 г.» зроблених в записах атестаційних листів на присвоєння військових звань, в обліковій картонці офіцера запасу, в послужній картонці.
- в пункті 11 «Участие в боевых действиях, боевых походах и партизанских отрядах (где, когда и в какой должности) з повторним наведенням чорнила міститься запис: «С 1 июня 1982 г. по 28 декабря 1983 г. принимал активное участие в боевых действиях по оказанию интернациональной помощи в Демократической Республике Афганистан».
Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивач в позові також вказав, що 15.02.1989 року йому був виданий військовий квіток, як офіцеру запаса, в якому були вписані дані з особової справи де чітко вказано, що він проходив військову службу з 09.11.1981 р. по 21.12.1983 р., а також, що: «с 01 июня 1982 г. по 28 декабря 1983 г. принимал активное участие в боевых действиях по оказанию интернациональной помощи в Демократической Республике Афганистан». Ці дані скріплені підписом Жовтневого райвійськкомата полковником Сафоновим, та гербовою печаткою. За серією НОМЕР_5 від 15.01.1998 р. йому було вручено посвідчення учасника бойових дій, де чітко вказано: «Пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій». За отримання цього посвідчення він поставив підпис в спеціальному журналі Соборного райвійськкомата. В його особовій справі не могло не бути даних про те, що Соборний (Жовтневий) райвійськкомат представляв його до нагород в тому числі: «Президиум Верховного Совета СССР за мужество и воинскую доблесть, проявленные при выполнении интернационального долга в Республике Афганистан, Указом от 28 декабря 1988 г. Наградил Есаулова Олега Васильевича Грамотой Президиума Верховного Совета СССР, воину-интернационалисту». Що стосується інших документів, та атестацій де допущені помилки в році його народженні, а також не внесені записів про участь в бойових діях, то це не його вина, а недбалість працівників відповідача.
Позивач пов`язує порушення своїх прав з бездіяльністю відповідача щодо ненадання підтвердження до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про його участь у бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан, зокрема не зазначення цього у виданій для надання пенсійному органу довідці від 18.03.2020 р., яка отримана ним 08.07.2020 р. Таким чином, позивач фактично не погоджується із відповіддю від 18.03.2020 р. № 851 та діями щодо видачі довідки від 18.03.2020 р. № 848, а також зазначає, що у відповідача знаходиться його особова справа, в якій наявні документи, що підтверджують його участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, а тому, на його думку, відповідач протиправно не вказав ці відомості у згаданій довідці.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Як вже було зазначено, відповіддю від 18.03.2020 р. № 851 та довідкою від 18.03.2020 р. № 848 позивачу було відмовлено у зазначені про його участь у бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан.
Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача.
За таких обставин, суд вважає за можливе визнати протиправними дії відповідача відносно ненадання довідки-підтвердження до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про прийняття позивачем у період червня 1982 р. - грудня 1983 р. участі в бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан та зобов`язати надати таку довідку-підтвердження.
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити, а саме в частині зазначення точного періоду його участі в бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан (з 01 червня 1982 р. по 28 грудня 1983 р.), оскільки він був звільнений у запас - 21 грудня 1983 р.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатом Ісаєвим М.Т. договір №77 про надання правової допомоги від 18.10.2022 року, в якому сторонами погоджено суму винагороди (гонорару) у розмірі 6 900 грн.
В матеріалах справи також наявний звіт адвоката про виконані роботи, їх оцінка, інші витрати по справі.
Відповідно до квитанції прибуткового касового ордеру №77 від 18.10.2022 року, позивачем сплачено, на підставі договору №77 про надання правової допомоги від 18.10.2022 року, 6 900 грн.
Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
В запереченнях наданих до суду 02.12.2022 року відповідач просив суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу. Обґрунтовуючи вказані заперечення відповідач посилається на те, що витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З огляду на викладене, враховуючи заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 6 900 грн. не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), крім того позов був задоволений частково.
Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 3 450 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ненадання довідки-підтвердження до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про прийняття ОСОБА_1 у період червня 1982 р. - грудня 1983 р. участі в бойових діях по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній Республіці Афганістан та зобов`язати надати таку довідку-підтвердження.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_7) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) судові витрати по справі у розмірі 3 450 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма