Справа № 371/1208/21
Суддя: Капшук Л. О.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

28.12.2022 Єдиний унікальний № 371/1208/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/1208/21

Провадження № 2-а/371/12/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Горкуші О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент патрульної поліції, інспектор 2-ї роти Батальйону забезпечення супроводження Управління патрульної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції Яворський Андрій Григорович, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду, посилаючись на ті обставини, що 30 листопада 2021 року інспектор 2-ї роти Батальйону забезпечення супроводження Управління патрульної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції Яворський А.Г. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП, та застосував стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Постанова мотивована тим, що 30 листопада 2021 року о 12 годині 12 хвилин, за адресою: місто Київ, провулок Литовський, 6/10, на транспортному засобі автомобілі марки «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п. 16.4 Правил дорожнього руху, він виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху.

Оскаржувана постанова є надуманою та складеною завідомо незаконно, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, дані, викладені у постанові, не відповідають дійсності, докази вчинення ним правопорушення відсутні.

Дійсно, в зазначений день та час, він рухався за кермом вказаного у постанові автомобіля, проте вказаного порушення Правил дорожнього руху не скоював, взагалі не знаходився ні на провулку Литовському, ні поблизу нього.

Він рухався по Столичному шосе в місті Києві, зі сторони міста Обухів в напрямку Києво- Печерської лаври. На перехресті Столичне шосе/проспект Науки, з дотриманням правил здійснив розворот у зворотному напрямку. В цей час зі сторони проспекту Науки за ним повернув патрульний автомобіль, на якому увімкнувся проблисковий маячок червоного кольору, що змусило його зупинитись.

Інспектор почав пред`являти йому незрозумілі претензії, накшталт надання йому посвідчення водія в пластиковому варіанті, а не з додатку «Дія», документів на авто, полісу страхування, нахилявся до нього, щоб відчути запах із ротової порожнини тощо. На зауваження та вимогу увімкнути нагрудну камеру інспектор вказав, що «випише постанову на невелику суму», оскільки «у них план на сьогодні ще не виконаний».

Незаконність постанови полягає в тому, що він не здійснював жодних порушень Правил дорожнього руху, в районі провулку Литовського в місті Києві не перебував, на перехрестя, на якому утворився затор, не виїздив.

В постанові інспектором зазначено взаємосуперечливі відомості, зокрема вказано про те, що він виїхав на перехрестя і водночас зазначено адресу будинку (а не перехрестя двох доріг) і за адресою, яка не має ніякого відношення до справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Тобто в будь-якому випадку в разі звинувачення водія у скоєнні порушення Правил дорожнього руху на перехресті, у постанові має бути зазначено як місце скоєння правопорушення саме перехрестя, а не вулиця (провулок) і номер будинку.

В постанові не зазначено технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (такий на нагрудну камеру не здійснювався).

За допомогою пошукової системи «Google», адреси « пров. Литовський 6/10 » ним взагалі не знайдено (прінтскрін за № 2), натомість існує будинок під номером 6, відстань від якого до перехрестя Столичного шосе/просп. Науки складає 7,3 км, що підтверджується прінтскріном Google-карти (прінтскрін за № 3).

Транспортний засіб ним було зупинено поблизу провулку Віто-Литовського (а не «Литовського»), 6-8, проте біля такого будинку відсутні перехрестя (прінтскрін за № 1).

На його вимоги надання доказів винуватості вчинення ним адмінправопорушення інспектором не надано жодних доказів, натомість вручено оскаржувану постанову.

Крім того, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Всупереч законодавчої норми, керований ним транспортний засіб зупинено інспектором за відсутності для цього правових підстав, про що свідчить відсутність доказів чи то вчинення ним іншого порушення Правил дорожнього руху, чи будь-яких дій, які згідно ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» надавали б право інспектору на зупинку керованого ним транспортного засобу.

Просив скасувати постанову як протиправну, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не були подані.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України, судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 124 КАС України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачу та третім особам направлено за адресою їх місцезнаходження 28 квітня 2022 року та 25 липня 2022 року.

03 червня 2022 року, 04 серпня 2022 року та 09 серпня 2022 року до Миронівського районного суду Київської області повернуто рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, за змістом яких відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 02 серпня 2022 року, треті особи - 31 травня 2022 року та 02 серпня 2022 року.

Відповідно до положень ст. 257 КАС України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Відповідач відзиву на позов не подав.

12 липня 2022 року представником третьої особи Департаменнту патрульної поліції подано до суду письмові пояснення, в яких вказано, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Факт, який став підставою для притягнення позивача до відповідальності, мав місце. Інспектор вірно кваліфікував дії водія та вірно застосував норми матеріального права.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі фактичні обставини.

30 листопада 2021 року інспектор 2-ї роти Батальйону забезпечення супроводження Управління патрульної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції Яворський А.Г. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5092365, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП, та застосував стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

За змістом постанови, водій ОСОБА_1 30 листопада 2021 року, о 12 годині 12 хвилин, в місті Києві, по провулку Литовський, 6/10, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п. 16.4 ПДР.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах зверненння до адміністративного суду, встановленого цим Кодесом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч. 2 КУпАП.

Із оглянутої в судовому засіданні оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що він у місті Києві по провулку Литовському, 6/10 , виїхав на перехрестя, де утворився затор, чим створив перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

Позивач вважає притягнення до відповідальності безпідставним, оскільки правопорушення не вчиняв, зупинка керованого ним транспортного засобу та процедура притягнення до відповідальності здійснені з порушенням вимог закону.

Суд вважає доводи позивача слушними з огляду на наступне.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтею 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч. 4 ст. 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно вимог КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності за наявності правопорушення, яке підтверджене належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Обов"язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ст. 122 ч. 2 КУпАП настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 16.4 Правил дорожнього руху забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

З досліджених судом доказів встановлено обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП, оскільки факт порушення позивачем вказаного пункту Правил дорожнього руху не знайшов підтвердження при розгляді справи.

Оскаржувана постанова не містить посилання на докази, які підтверджують описані у постанові обставини, встановлені при розгляді справи. Відзив на позов, з посиланням на докази, за якими посадова особа під час винесення оскаржуваної постанови, встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не подано.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідач мав дотриматися вимог закону і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості, оцінюючи всі обставини справи, правильно кваліфікувати дії водія.

Згідно правил ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Пунктом 1.10 ПДР визначено поняття «перехрестя», вказано, що перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Мотиви позивача проте, що в разі звинувачення водія у скоєнні порушення Правил дорожнього руху на перехресті, у постанові має бути зазначено як місце скоєння правопорушення саме перехрестя, а не вулиця (провулок) і номер будинку, є обґрунтованими.

В постанові інспектором зазначено, що правопорушення скоєно по провулку Литовський, 6/10, що є адресою конкретної будівлі, а не перехрестя доріг.

Наведені позивачем фактичні обставини не спростовані наданими та дослідженими доказами. Зокрема, не спростовані мотиви позивача про те, що керований ним транспортний засіб було зупинено поблизу провулку Віто-Литовського (а не «Литовського»), 6-8, проте біля такого будинку відсутні перехрестя (прінтскрін за № 1).

Позивач надав суду докази, які вказують на ті обставини, що за допомогою пошукової системи «Google», ним не знайдено адреси « провулок Литовський 6/10 » (прінтскрін за № 2), натомість існує будинок під номером 6 , відстань від якого до перехрестя Столичного шосе/просп. Науки складає 7,3 км, що підтверджується прінтскріном Google-карти (прінтскрін за № 3).

В постанові не зазначено технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, тому мотиви позивача про те, що відеозапис на нагрудну камеру не здійснювався, заслуговують на увагу.

Той факт, що спірна постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, а зазначене інспектором місце скоєння адміністративного правопорушення не є перехрестям і знаходиться на значній відстані від місця зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, вказує на недотримання інспектором вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для її скасування (ВС/КАС, справа № 524/1113/17, від 30 квітня 2020 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб?єкта владних повноважень обов?язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб?єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Висновки за результатами розгляду

За правилами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 вказаної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд дійшов висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі не були дотримані вимоги закону і під час цього не були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі ст. 293 КУпАП, орган, який розглядає скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення, має повноваження скасувати постанову і закрити справу.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, розпочате провадження по справі про адміністративне правопорушення може бути закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскаржуване рішення не може бути розцінено як таке, що відповідає вимогам закону, та підлягає скасуванню за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За умов відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП, наявні підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що вищевказаними нормами КАС України чітко визначено зміст резолютивної частини рішення суду, тому на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою найбільш повного та ефективного захисту прав позивача, оскаржувану ним постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі № 810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що між позивачем та адвокатом Іжаком О.І укладено договір про надання правоничої допомоги № 01 від 08 грудня 2021 року, згідно з умовами якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Згідно з детальним описом робіт від 10 грудня 2021 року адвокат в інтересах клієнта виконав такі зобов`язання:

- вивчення та правовий аналіз наданих документів - 1 година 20 хвилин;

- консультація щодо характеру спірних правовідносин- 1 година 20 хвилин;

- підготовка позовної заяви до відповідача - 4 години;

- представництво адвокатом в Миронівському районному суді Київської області.

Розрахунок здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить 1 год. - 2085 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 01 від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Іжаку О.І. кошти в розмірі 15000 гривень за договором № 01 від 10 грудня 2021 року.

Вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, суд зазначає, що ст. 134 КАС України не позбавляє права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати пов`язані з вивченням та правим аналізом наданих документів, наданням консультацій включаються до витрат пов`язаних з складанням позовної заяви.

Суд також зауважує, що представництво адвокатом в Миронівському районному суді Київської області інтересів ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. 257 КАС України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що складення позовної заяви - 4 год. (7000,00 грн) не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 15000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3000 грн.

За таких обставин, на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно вимог ч. 1 ст. 192 КАС України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в місті Києві на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 73, 77, 79, 90, 122, 139, 242-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент патрульної поліції, інспектор 2-ї роти Батальйону забезпечення супроводження Управління патрульної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції Яворський Андрій Григорович, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5092365, прийняту 30 листопада 2021 року інспектором 2-ї роти Батальйону забезпечення супроводження Управління патрульної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції Яворським Андрієм Григоровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 2 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в місті Києві за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень та судовий збір у розмірі 454 гривень, всього 3454 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотирі) гривні.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : будинок під номером АДРЕСА_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в місті Києві, , місце перебування : будинок під номером 3, вулиця Федора Ернста міста Києва.

Треті особи:

Інспектор 2-ї роти Батальйону забезпечення супроводження Управління патрульної поліції в місті Києві старший лейтенант поліції Яворський Андрій Григорович, місце служби : будинок під номером 3, вулиця Федора Ернста міста Києва.

Департамент патрульної поліції, , місце перебування : будинок під номером 3, вулиця Федора Ернста міста Києва.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук