Справа № 580/2450/22
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року справа № 580/2450/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського апеляційного суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Черкаського апеляційного суду (18001, м. Черкаси, вул. Верхня Горова, 29), в якій просить:

- визнати дії Черкаського апеляційного суду щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з суддею Черкаського апеляційного суду ОСОБА_1 та відмову у видачі довідки про суддівську винагороду судді виходячи з суддівської винагороди в розмірі 218328 гривень станом на 17 лютого 2022 року протиправними;

- стягнути з Черкаського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 заборгованість невиплачену при розрахунку при звільненні в сумі 878942,64 гривні;

- стягнути з Черкаського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення у даній справі виходячи з суддівської винагороди в розмірі 218328 гривень за кожен місяць такої затримки;

- зобов`язати Черкаський апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання, яка за формою та змістом відповідає Постанові правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 Про затвердження Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України виходячи з суддівської винагороди в розмірі 218328 гривень станом на 17 лютого 2022 року.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенко В.В. від 13.06.2022 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

05.09.2022 ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Паламаря П.Г., прийнято до свого провадження справу №580/2450/22 в наслідок відвіду судді Гаращенка В.В. та повторного автоматизованого розподілу справи.

14.12.2022 справа №580/2450/22 надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, в наслідок скасування Шостим апеляційним адміністративним судом ухвали від 03.08.2022 та передана на розгляд судді.

19.12.2022 ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Паламаря П.Г. адміністративну справу прийнято до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в день звільнення перебував на роботі, тому саме в цей день з ним мав бути проведений повний розрахунок, однак відповідач всупереч вимог закону не провів з ним розрахунку, оскільки при визначенні розміру суддівської винагороди застосовано прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн., тоді як Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня в розмірі 2270 грн. В свою чергу, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня в розмірі 2481 грн.

Позивач вважає, що саме з цих показників прожиткового мінімуму мала нараховуватись суддівська винагорода, тому сума недоплати за 2021 рік складає 184783,66 грн.

З розрахункового листа за 2022 рік вбачається, що за січень 2022 року позивачу нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 185251,39 грн., тому на думку позивача, недоплата склала 51,39=33076,61 грн. Відповідно до розрахункового листа за 2022 рік, за вказаний період фактично нараховано та виплачено 1048320,15 грн., недоплата склала 1243689,86- 1048320,15 = 195369,71 грн.

Також позивач вважає, що на дату звільнення йому мало бути нараховано та виплачено грошові кошти в сумі 465712,66 грн. на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі №580/4233/20, як частина своєчасно невиплаченої суддівської винагороди.

На підставі наведеного позивач вважає, що з відповідача належить стягнути середній заробіток, за весь час затримки по день фактичного розрахунку або день ухвалення судом судового рішення виходячи з суддівської винагороди за місяць в розмірі 218328 грн.

Окрім наведеного, на думку позивача, внаслідок невірного нарахування розміру суддівської винагороди відповідачем не вірно визначено в довідці №04-16/14/2022 від 15.03.2022 розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання, що позбавляє позивача права на належний розмір пенсійного забезпечення.

29.07.2022 відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про прийняття відзиву, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Ухвалою суду від 13.06.2022 про відкриття провадження в адміністративній справі встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 15.06.2022 в електронний кабінет, тоді як відзив на позовну заяву подано 29.07.2022, тобто поза межами п`ятнадцятиденного строку з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За наведених обставин, суд не враховує викладені відповідачем у відзиві на адміністративний позов твердження.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Отже, одним із принципів адміністративного судочинства є принцип офіційного з`ясування усіх обставин у справі, тому незалежно від викладених учасниками спору доводів та міркувань, суд повинен об`єктивно вирішити спір, з`ясувавши усі обставини, які мають значення для прийняття рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 18.07.2019 №1892/0/15-19 позивач ОСОБА_1 переведений на посаду судді Черкаського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15 лютого 2022 року №121/0/15-22, ОСОБА_1 , звільнено з посади судді Черкаського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Черкаського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року №4-ос позивача відраховано з 17 лютого 2022 року зі штату Черкаського апеляційного суду.

Вважаючи, що під час розрахунку при звільненні відповідачем не виплачено грошові кошти за рішенням суду в сумі 465712,66 грн. та не вірно обраховано прожитковий мінімум і відповідно розмір суддівської винагороди за 2021-2022 роки, позивач звернувся 09.03.2022 до відповідача із заявою від 07.03.2022, в якій просив провести з ним повний розрахунок у зв`язку із звільненням та видати довідку про розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Листом від 15.03.2022 №07-23/12/2022 відповідач повідомив позивача, що спір щодо виплати грошових коштів за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 в сумі 465712,66 грн. вирішено в судовому порядку, при цьому Черкаський апеляційний суд не є розпорядником бюджетних коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та не отримує на їх виконання кошти з державного бюджету, а отже - не має повноважень здійснити розрахунок з ОСОБА_1 за недоотриману суддівську винагороду.

Стосовно проведення з ОСОБА_1 неповного розрахунку за нараховану суддівську винагороду, відпускні, матеріальну допомогу на оздоровлення, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку, повідомлено, що абзацами 5 статті 7 Законів України «Про державний бюджет України на 2021 рік» та «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що з 1 січня кожного переліченого року прожитковий мінімум для визначення базового розміру посадового окладу судді застосовується в розмірі 2102 гривні, тобто залишений на рівні 2020 року.

Дана норма застосовується і для надання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання.

Вказаним листом позивачу направлено довідку №04-16/14/2022 від 15.03.2022 про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, відповідно до якої загальний розмір суддівської винагороди позивача складає 184976 грн., в тому числі посадовий оклад 115610 грн. та доплата за вислугу років (60%) 69366 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та відмову у видачі довідки про суддівську винагороду судді виходячи з суддівської винагороди в розмірі 218328 грн. станом на 17 лютого 2022 року протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку, суд виходить з такого.

Суд врахував ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 4 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів (частина друга статті 4 Закону №1402-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2)судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 01 січня - 2270 гривень, з 01 липня - 2379 гривень, з 01 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 01 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 1769 гривень, з 01 липня - 1854 гривні, з 01 грудня - 1934 гривні.

З матеріалів справи вбачається, що суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року позивачу обчислено у відповідності до абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102, 00 грн. Вказана обставина сторонами визнається.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII.

При цьому норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (далі - Закон № 1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище.

Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV).

Згідно до статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Водночас, судді Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

При цьому статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.

Судом встановлено, що до 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.

Зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди та до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму у 2021 році не вносилися, тож законних підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди відсутні.

Суд зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік.

Водночас, Закон України Про Державний бюджет України на 2021 рік фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.

У постанові від 10.11.2021 у справі №400/2031/21 Верховний Суд зазначив, що Закон України Про Державний бюджет України на 2021 рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права спеціальний закон скасовує дію загального закону (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis ), тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України Про судоустрій і статус суддів не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у відповідності до абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік була неправомірною.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21 та від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Отже, норми Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік аналогічним чином обмежили розмір суддівської винагороди у 2022 році та фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів.

В свою чергу, відповідачем неправомірно визначено посадовий оклад та складові грошового забезпечення позивача, оскільки як вбачається з розрахункових листів Черкаського апеляційного суду за 2021 та січень-лютий 2022 року посадовий оклад позивача становив 115610 грн., тобто обрахований виходячи 50 розмірів прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць 2102 грн.

Вказане призвело до зменшення складових грошового забезпечення у довідці №04-16/14/2022 від 15.03.2022 про розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці.

За наведених обставин, суд ді йшов висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Крім того, неправомірними є дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та виплат у зв`язку із звільненням за період з 01 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Як наслідок, для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270,00 грн.

Окрім цього, необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду, компенсацію щорічних основної та додаткових відпусток, допомоги на оздоровлення, вихідної допомоги при звільненні за період з 01 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Щодо вимог позивача про стягнення зазначених коштів, суд зазначає, що в силу положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що обов`язок по нарахуванню та виплаті суддівської винагороди покладений на роботодавця, тому права позивача можуть бути захищені судом, якщо відповідач з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 та 01.01.2022 здійснить перерахунок суддівської винагороди позивача з порушенням вимог закону. Оскільки права позивача в цій частині на дату звернення за судовим захистом не порушені, тому позовні вимоги про стягнення суддівської винагороди за 2021 рік в сумі 184783,66 грн., за січень 2022 року в сумі 33076,61 грн. та виплат у зв`язку із звільненням за лютий 2022 року в сумі 195369,71 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення коштів в сумі 465712,66 грн. на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі №580/4233/20, суд звертає увагу, що вказаним судовим рішенням стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 465 712 (чотириста шістдесят п`ять сімсот дванадцять) гривень 66 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ).

В наведеній частині судове рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі №580/4233/20, отже набрало законної сили 31.05.2021.

Цим рішенням на Черкаський апеляційний суд не покладався обов`язок щодо виплати позивачу суддівської винагороди. Виконання вказаного судового рішення повинно відбуватись шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», тому позивач повинен захищати свої права шляхом ініціювання процесу виконання судового рішення, а не звертатись повторно за судовим захистом, відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про видачу довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, суд зазначає про обґрунтованість даних позовних вимог, оскільки вони є похідними від нарахування суддівської винагороди за 2022 рік виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що згідно частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей 116, 117 КЗпП України, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, суд дійшов висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.08.2020 у справі №400/3151/19).

Відтак лише на момент припинення вказаного правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог. При цьому для того, щоб права працівника на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні вважалися закінченим складом правопорушення, суду необхідно встановити такі юридично значимі обставини як: 1) невиплата належних працівнику при звільненні сум; 2) проведення із ним остаточного розрахунку.

Тобто, лише факт проведення остаточного розрахунку дасть можливість для встановлення обсягу порушених прав. Інакше, навіть у випадку постановлення судом рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на дату судового рішення, спір не буде вирішений, адже за відсутності остаточного розрахунку права працівника на виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні далі вважатимуться порушеними.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №808/307/17, від 09.10.2019 у справі №805/1917/17-а, від 22.01.2020 у справі №620/1982/19, від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення є передчасними до проведення з позивачем повного розрахунку, тому задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснювався.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Визнати протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та виплат у зв`язку із звільненням за період з 01 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Черкаський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язати Черкаський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду, компенсацію щорічних основної та додаткових відпусток, допомогу на оздоровлення, вихідну допомогу при звільненні за період з 01 січня 2022 року по 17 лютого 2022 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язати Черкаський апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 01 січня 2022 року, яка за формою та змістом відповідає постанові правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 Про затвердження Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду в строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Петро ПАЛАМАР