Справа № 380/16536/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/16536/21 пров. № А/857/14865/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНМОР» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року у справі №380/16536/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНМОР» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Крутько О.В., час ухвалення - 12.14 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 16.09.2022),-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНМОР» звернулось з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України, у якому заявлено позовні вимоги: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Державною митною службою України Львівської митниці №0000021/7.4-19 від 13 вересня 2021 року на суму 48520,89 грн., №0000022/7.4-19 від 13 вересня 2021 року на суму 9702,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТзОВ «АВЕНМОР» за митною декларацією від 27 червня 2019 року № UA 209190/2019/045719 було ввезено товар №1 - «Вантажний автомобіль, бувший у використанні і призначений для використання на дорогах загального користування, марка: MAN, модель: TGS 26.360-400, номер кузова: НОМЕР_1 ». Даний товар декларувався платником податків, позивачем, із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст. 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження. Ставка ввізного мита пільгова/повна - 10%, зменшене ввізне мито (згідно Доповнення 1 до Регіональної конвенції) - 5%. Підстава - наданий при митному оформленні вищезазначеного товару сертифікат з перевезення EUR. 1 від 13 червня 2019 року №PL/MF/AN0176514. З 19 серпня по 20 серпня 2021 року Львівська митниця провела документальну невиїзну перевірку ТзОВ «АВЕНМОР» з питань дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 27 червня 2019 року № UA209190/2019/045719. За результатами перевірки Львівської митниці складено Акт №11/7.4-19/41984224 від 30 серпня 2021 року, яким встановлено порушення преференційного походження товару (вантажного автомобіля марки MAN, моделі: TGS 26.360-400, номер кузова: НОМЕР_1 ), а саме: не підтверджено з польської сторони уповноваженим органом сертифіката EUR.1 від 13 червня 2019 року №PL/MF/AN0176514. Встановлені порушення Львівська митниця обґрунтовує тим, що Державна митна служба України листом №15/15-03/7.4/2553 від 08 липня 2021 року інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Польщі листом №2601-ІОС.4331.37.2020 від 20 травня 2021 року, у якому вказано, що експортер на вимогу митних органів не надав документів, що підтверджують преференційне походження товару, тому товар (вантажний автомобіль марки MAN, моделі: TGS 26.360-400, номер кузова: НОМЕР_1 зазначений у сертифікаті EUR.1 від 13 червня 2019 року №PL/MF/AN0176514 не має права на преференційний режим оподаткування.

Зазначає, що ні в Акті перевірки, ні і в інших документах, що надані Львівською митницею, немає жодних підтверджень про існування самого листа №2601-ЮС.4331.37.2020 від 20 травня 2021 року, коли і яким листом було скеровано вимогу до уповноваженого органу Польщі, про який саме уповноважений орган Польщі іде мова в Акті перевірки та звідки така інформація отримана самим уповноваженим органом Польщі. За наведених обставин позивач вважає, що дії відповідача та прийняті за результатами проведеної перевірки податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року в задоволенні позову відмолено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, винесене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з`ясуванні та дослідженні доказів, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що згідно матеріалів справи, після завершення митного оформлення товару, який було ввезено за митною декларацією від 27 червня 2019 року №UA 209190/2019/045719 та згідно сертифікату з перевезення товару EUR. 1 від 13 червня 2019 року №PL/MF/AN0176514, Державна митна служба України направила на перевірку до уповноваженого органу Республіки

Польща зазначений сертифікат. Державна митна служба України листом від 08.07.2021 № 15/15-03/7.4/2553 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Польщі листом від 20.05.2021 № 2601-ЮС.4331.37.2020, в якому вказано, що Сертифікат з перевезення товару був підтверджений Митним відділенням в Кельці та є справжнім. Дані факти не були взяті до уваги судом першої інстанції та ніяк неспростовані.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНМОР» зареєстроване 06 березня 2018 року. Відповідно з відомостями Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: основним видом діяльності ТзОВ «АВЕНМОР» є 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

ТзОВ «АВЕНМОР» за митною декларацією від 27 червня 2019 року №UA 209190/2019/045719 було ввезено товар №1 - «Вантажний автомобіль, бувший у використанні і призначений для використання на дорогах загального користування, марка: MAN, модель: TGS 26.360-400, номер кузова: НОМЕР_1 ».

Даний товар декларувався платником податків із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст. 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження. Ставка ввізного мита пільгова/повна - 10%, зменшене ввізне мито (згідно Доповнення 1 до Регіональної конвенції) - 5%. Підстава - наданий при митному оформленні вищезазначеного товару сертифікат з перевезення EUR. 1 від 13 червня 2019 року №PL/MF/AN0176514.

Наказом Львівської митниці від 13.08.2021 року №152 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТзОВ «АВЕНМОР» вимог законодавства України з питань митної справи» проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ТзОВ «АВЕНМОР» (, адреса: 79034, Львівська область, м. Львів, вул. Навроцького, б. 1, офіс 505) вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 27.06.2019 року №UA209190/2019/045719.

Перевіркою встановлено порушення вимог статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, Митного кодексу України, підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI внаслідок безпідставного застосування зменшених ставок ввізного мита та преференції « 410».

Зазначений висновок обґрунтований тим, що Державна митна служба України листом від 08.07.2021 №15/15-03/7.4/2553 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Польщі листом від 20.05.2021 № 2601-ЮС.4331.37.2020, в якому вказано, що експортер на вимогу митних органів не надав документів, що підтверджують преференційне походження товару, тому товар, зазначений у сертифікаті з перевезення EUR.1 від 13.06.2019 №PL/MF/AN 0176514, не має права на преференційний режим оподаткування. Враховуючи, що для вищезазначеного товару преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 виявилась непідтвердженою, тому звільнення від сплати ввізного мита на підставі Угоди застосовано невірно.

На підставі акта перевірки митним органом винесені такі податкові повідомлення-рішення: податкове повідомлення-рішення від 13.09.2021 №0000021/7.4-19, яким збільшено ТзОВ «АВЕНМОР» суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, 15010500, на загальну суму 48520,89 грн., з яких податкове зобов`язання 38810,31 грн., штрафні (фінансові) санкції 9702,58 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 13.09.2021 №0000022/7.4-19, яким збільшено ТзОВ «АВЕНМОР» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, 14070100, на загальну суму 9702,58 грн., з яких податкове зобов`язання 7762,06 грн., штрафні (фінансові) санкції 1940,52 грн.

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що листом уповноваженого органу Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товару, тому у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені вищевказаного товару.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 36 Митного кодексу України (далі -МК України) країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частиною третьою статті 43 МК України встановлено, що сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до частини восьмої статті 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Частиною дев`ятою цієї статті кодексу передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Згідно з частинами першою, другою статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).

Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол І, до цієї Угоди).

Частиною 1 статті 2 розділу 2 Протоколу І встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до частини 1 статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: 1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1; 2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Законом України від 08.11.2017 № 2187-VІІІ «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження» Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження , яка набрала чинності з 01.02.2018.

21.11.2018 підкомітетом України ЄС з питань митного співробітництва прийнято рішення № 1/2018 про заміну Протоколу 1 (чинне з 01.01.2019). Відповідно до статті 1 Рішення Протокол I «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, замінюється текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Згідно ст.1 Протоколу І з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Конвенція). Усі посилання на «відповідну угоду» в Доповненні I й у відповідних положеннях Доповнення II до Конвенції тлумачаться у значенні цієї Угоди.

Відповідно до Доповнення 1 до Конвенції у розділі V ст. 15 визначено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR. 1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III Ь;

Відповідно до Доповнення 1 до Конвенції у розділі V ст. 16 сертифікат з перевезення товару EUR. 1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Відповідно до частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання (п.4); в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України (п.5).

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2022 року, справа №460/8509/21, адміністративне провадження №К/990/15044/22, висловив наступну правову позицію: «Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених Митним кодексом України. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом. У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Угодою про асоціацію між СС та Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з одного боку, та Україною з іншого боку та, зокрема, Протоколом І до цієї угоди передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.»

Судом становлено, що після завершення митного оформлення товару, який було ввезено за митною декларацією від 27 червня 2019 року № UA 209190/2019/045719 та згідно сертифікату з перевезення товару EUR. 1 від 13 червня 2019 року №PL/MF/AN0176514, Державна митна служба України направила на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща зазначений сертифікат.

Державна митна служба України листом від 08.07.2021 №15/15-03/7.4/2553 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Польщі листом від 20.05.2021 № 2601-ЮС.4331.37.2020, в якому вказано, що експортер на вимогу митних органів не надав документів, що підтверджують преференційне походження товару, тому товар, зазначений у сертифікаті з перевезення EUR.1 від 13.06.2019 № PL/MF/AN 0176514, не має права на преференційний режим оподаткування.

Отже, в ході проведення перевірки експортер товарів не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів. Компанія-експортер товару отримала сертифікат EUR.1 декларативно, але в ході перевірки документально не змогла підтвердити походження вказаного товару.

Апеляційний суд зазначає, що предметом спору є не підтвердження походження товару як такого, а також правильності та наявності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів та її складових, а правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

Разом з тим, наведені вище обставини зумовили правомірний висновок відповідача про наявність підстав для застосування іншого методу визначення митної вартості, оскільки в матеріалах справи та перевірки не містяться докази походження товару з Європейського Союзу.

Оскільки дані, отримані від митного органу Республіки Польща, суперечать відомостям про характеристики товару, його преференційне походження, зазначеним декларантом, преференційні ставки ввізного мита застосовані безпідставно. Натомість, наявні підстави для донарахування позивачу повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України, затвердженого Законом України № 584-VII від 19 вересня 2013 року «Про Митний тариф України».

Що стосується доводів апелянта про те, що Державна митна служба України листом від 08.07.2021 № 15/15-03/7.4/2553 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польщі листом від 20.05.2021 № 2601-І0С.4331.37.2020, в якому вказано, що Сертифікат з перевезення товару був підтверджений Митним відділенням в Кельці та є справжнім та наведений факт не був взятий до уваги судом першої інстанції та ніяк не спростований, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки уповноваженим органом Республіки Польща підтверджено автентичність самого документа, однак апелянтом не враховано, що уповноваженим органом Республіки Польщі у листі від 20.05.2021 № 2601- ЮС.4331.37.2020 зазначено наступне: «Під час перевірки експортер не надав доказів, які б підтверджували переважне походження товару з ЄС. Отож товар, зазначений у сертифікаті, повинен розглядатися як такий, що не має походження в розумінні Додатка І, що стосується визначення поняття «Продукти з походженням та методів адміністративної співпраці відповідно до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. Підсумовуючи - цей товар не має преференційного походження з ЄС».

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Таким чином, за результатами перевірки уповноваженим органом Республіки Польщі (лист від 20.05.2021 № 2601-ЮС.4331.37.2020) підтверджено, що сертифікат з перевезення EUR.1 від 13.06.2019 № PL/MF/AN 0176514 є достовірним (справжнім), однак, товар не має преференційного походження з ЄС.

Крім цього, правомірність позиції митного органу підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням контрагента компанії Gassmann GmbH від 10.11.2021 року, яким повідомлено про те, що при продажу зазначеного транспортного засобу у компанії не було можливості надання сертифікату EUR.1, тому за згодою сторін, компанія надала митному агентству Krak Sped (Польща) одноразову довіреність на видачу сертифіката EUR.1.

Також доводи митниці узгоджуються і з судовою практикою Верховного Суду щодо застосування норми права у справах з аналогічними правовідносинами, а саме викладені у постанові від 01 березня 2021 року по справі № 240/7093/19 (адміністративне провадження № К/9901/1715/20).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши оскаржені позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що такі відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання іх протиправними та скасування не вбачається.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин а норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення прийняті Державною митною службою України Львівської митниці від 13.09.2021 р. №0000021/7.4-19 та №0000022/7.4-19 є правомірними та такими, що прийняті відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНМОР» - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року у справі №380/16536/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 30.12.2022