Справа № 120/5320/22
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5320/22

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

02 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скаргі ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за 3 доби невикористаної відпустки, надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні за 2022 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області здійснити перерахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за 3 доби невикористаної відпустки, надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні за 2022 рік, та здійснити нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 51 145,16 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2022 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 994,35 грн;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку із особливостями централізованого фінансування Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, провести повний розрахунок в день звільнення не можливо, оскільки відповідні кошти надходять на рахунок ГУ Національної поліції України у Вінницькій області лише після звільнення працівника.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині визначеної судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2022 скасувати у цій частині та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку із протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за 3 доби невикористаної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні, наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39 752,44 грн.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу відповідача.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що кошти для повного розрахунку із позивачем Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області замовило ще 01.02.2022, однак затримка розрахунку зумовлена із несвоєчасним надходженням відповідних коштів.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2022, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 25.01.2022 №12 о/с відповідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 01.02.2022.

Даним наказом передбачена виплата позивачу одноразової грошової допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 3 календарних дні.

Згідно виписки Філії-Дніпропетровського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" з карткового рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу, прослідковується виплата заробітної плати, зокрема, 11.02.2022 в сумі 1539,91 грн та 25.04.2022 в сумі 44121,63 грн.

Вважаючи, що йому не було нараховано компенсації за 3 доби невикористаної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, та з метою зобов`язання ГУ Національної поліції у Вінницькій області провести відповідний перерахунок та виплату із середнім заробітком за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив, що 11.02.2022 позивачу вже виплачено компенсацію за 3 доби невикористаної відпустки, а 25.04.2022 одноразову грошову допомогу при звільненні. При цьому, відповідач допустив несвоєчасний розрахунок при звільнення, у зв`язку із чим наявні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційних скарг встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а позивач не погоджується виключно із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також апеляційні скарги не містять заперечень щодо проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат.

З урахуванням наведеного та керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (Закон №580-VIII).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (Постанова №988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (Порядок №260).

Згідно п.1 Постанови №988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У постанові від 31.01.2019 у справі №823/2249/18 Верховний Суд дійшов висновку, що норми Закону №580-VIII, Постанови №988 та Порядку №260 є спеціальними та не визначають питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських. За загальними правилами застосування нормативно-правових актів, норми спеціального законодавства є пріоритетними та підлягають першочерговому застосуванню. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Отже, оскільки спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейських не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, позовні вимоги про протиправність такої бездіяльності відповідача та стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є обґрунтованими.

Щодо належної до стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, апеляційний суд враховує наступне.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, які висловлені у постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20.

Встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 436,84 грн (26 647,06 / 61).

Компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 3 календарних дні у сумі 1 539,91 грн позивачу виплачено 11.02.2022, тобто із затримкою в 10 днів.

Одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 44 121,63 грн позивачу виплачено 25.04.2022, тобто із затримкою у 83 дні.

У день звільнення позивачу не виплачено жодних коштів, тобто загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 45 661,54 грн.

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, апеляційний суд вважає належним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який належить стягнути на користь позивача є 35 182,27 грн, у тому числі:

- 147,32 грн (436,84 * 10 * 1 539,91 / 45 661,54) у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 3 календарних дні у сумі 1 539,91 грн;

- 35 034,95 грн (436,84 * 83 * 44 121,63 / 45 661,54) у зв`язку із затримкою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 44 121,63 грн.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині задоволення позову і ухвалити у цій частині нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 35 182,27 грн.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, заперечень щодо здійсненого судом першої інстанції розподілу витрат на правову допомогу апеляційні скарги не містять, у зв`язку із чим апеляційний суд не здійснював нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року скасувати в частині задоволення позову.

Ухвалити у вказаній частині нове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 35 182,27 грн.

В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2022 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.