Справа № 340/467/21(2-ап/340/24/21)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 340/467/21(2-ап/340/24/21)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі № 340/467/21 (2-ап/340/24/21) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Держави України в особі Кіровоградської обласної прокуратури матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 та п. 14 ч. 5 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої у зв`язку із застосуванням положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2019 року у сумі 975044,2 грн (дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч сорок чотири гривні та двадцять копійок).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 27 липня 2010 року.

Наказом прокурора Кіровоградської області від 15 грудня 2015 року № 906к позивача призначено на посаду прокурора Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області, а наказом керівника Знам`янської місцевої прокуратури № 6 - переведено на посаду начальника вказаного відділу.

Наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури від 01 жовтня 2020 року № 178к, на підставі рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 27.08.2020 № 204дп-20, до начальника Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (пункт 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Позивач зазначав, що у період з січня 2015 року по серпень 2019 року йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, виходячи з посадового окладу прокурора, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, розмір якого є меншим, ніж визначений статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно розрахункових листів за період з 2015 по 2019 роки органами прокуратури, позивачу проводилися відповідні нарахування заробітної плати з врахуванням встановлених окладів: 01 січня по 14 грудня 2015 року - 1464,00 грн, із 15 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року 2263,00 грн, а з 06 вересня 2017 року по 31 серпня 2019 року 6000,00 грн з відповідними доплатами.

Позивач зазначає, що внаслідок застосування неконституцйного положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у вказаний період йому недоплачено 975044,2 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку що за своєю суттю шкода полягає в знеціненні блага, отриманні особою певних втрат, внаслідок дій, бездіяльності, рішень. Разом з тим частина третя статті 152 Конституції України не породжує легітимних очікувань на отримання відповідної компенсації, оскільки закону, який би передбачав порядок, розмір відшкодування шкоди не ухвалено. В спірних відносинах шкода має розглядатись з урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач - виплата заробітної плати в розмірі меншому, ніж визначено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII. Саме лише застосування до позивача закону, який надалі був визнаний неконституційним, що призвело до виплати заробітної плати в меншому розмірі, не є достатнім доводом для висновку про завдання позивачу шкоди саме в розмірі недоплаченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (у первинній редакції): заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (частина перша); заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством (пункти 1, 2 частини другої); посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: 01 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (частина третя); посадові оклади прокурора Генеральної прокуратури України установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора Генеральної прокуратури України з коефіцієнтом: - 1,3 (пункт 2 частини четвертої).

Статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (зі змінами згідно з Законом України від 02 липня 2015 року № 578-VIII набрав чинності 16 липня 2015 року) встановлювалось: заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці (пункти 1, 2, абз. 4 ч. 2).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (набрав чинності 01 січня 2017) внесено зміни в Закон № 1697-VII, якими частину третю статті 81 викладено в новій редакції, за якою посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01 січня 2017 становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 81 Закону № 1697-VII (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX, набрав чинності з 25.09.2019) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури встановлено в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 01.01.2021 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01.01.2022 - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (частина третя); преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік (абзаци четвертий, п`ятий частини другої).

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким, зокрема, норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 1); положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2).

Водночас, як ч. 2 ст. 152 Конституції України, так і ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) втратила чинність з 26 березня 2020 року, а саме з цієї дати застосуванню не підлягає.

Відтак, рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 до спірних правовідносин за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2019 року не може бути застосовано, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 04 червня 2020 року у справі № 818/45/1, від 27 жовтня 2020 року у справі № 826/18228/16.

Схеми посадових окладів працівників прокуратури, підстави та розміри преміювання, виплати матеріальної допомоги, надбавок визначались постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», як правильно визначив суд першої інстанції.

Водночас колегія суддів посилання на норми ЦК України розглядає критично, оскільки зазначені норми не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

Збитки у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, заявлені позивачем, не можуть бути відшкодовані за рахунок коштів державного бюджету, оскільки не належать до складу реальних збитків, як правильно вказав суд першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Тож позивач повинен довести завдання шкоди.

Позивачем не доведено завдання шкоди внаслідок виплати йому заробітної плати у відповідному розмірі.

Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, та відсутність підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі № 340/467/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко