Справа № 480/6391/22
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2023 року Справа № 480/6391/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6391/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про визнання відмови протиправною та стягнення заробітної плати, відпускних та матеріальної допомоги,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що оскільки з 19.07.2022 року у зв`язку з набранням чинності законом №2352-ІХ від 01.07.2022 (яким змінена в тому числі ст. 119 КЗпП) середній заробіток за ним як за добровольцем територіальної оброни не зберігається, а тому підстав для відмови в наданні йому відпустки згідно п. 2 ч. 2 статті 11 Закону України "Про відпустки" у відповідача не було.
Крім того, протиправність відмови в наданні йому відпустки підтверджується тим, що в листі про відмову №2110-13/22 з підстав п. 2 ч. 2 статті 11 Закону України "Про відпустки" його відпустка не була перенесена роботодавцем, як того вимагає норма закону. Відповідні дії відповідача, на думку позивача, зумовлені намаганням позбавити його права на одержання матеріальної допомоги до щорічної відпустки у 2022 році.
Ухвалою 17.10.2022р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 01.11.2022р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
16.11.2022р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.20-22), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що при розгляді заяви про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_1 та прийнятті рішення про відмову у її наданні Головне управління керувалося пунктом 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про відпустки», яким передбачено, що щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі, зокрема, виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.
Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 є увільненим від роботи з 04.05.2022р. у зв`язку з укладенням ним контракту добровольця територіальної оборони, що за своєю правовою природою передбачає виконання ним державних або громадських обов`язків. На цей період за позивачем відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України зберігається займана посада та середня заробітна плата.
Отже, твердження позивача, що з 19.07.2022р. за ним не зберігається середній заробіток та, що у Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області не було підстав для відмови в надані відпустки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки», не відповідають дійсності, адже заява про надання частини щорічної основної відпустки та виплату грошової допомоги до відпустки була подана позивачем в період виконання ним державних або громадських обов`язків і згідно з законодавством на цей час він підлягає звільненню від основної роботи із збереженням заробітної плати.
Враховуючи викладене, у задоволенні позову просить відмовити.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 04 травня 2022 року начальник відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони (добровольче формування № НОМЕР_1 Сумської територіальної громади).
Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області 17 травня 2022 року було видано наказ № 69-К про увільнення від роботи позивача з 04.05.2022 р. зі збереженням займаної посади та середньої заробітної плати на період проходження служби у складі добровольчого формування.
Для з`ясування рівня залучення ОСОБА_1 до участі в територіальній обороні та періодичності його залучення до виконання своїх обов`язків Головним управлінням неодноразово направлялись листи на адресу позивача та на адресу командира добровольчого формування № НОМЕР_1 Сумської територіальної громади паст №1421-13/22 від 09.06.2022 р.; лист №1955-13/22 від 09.08.2022 р.; лист №1977-13/22 від 12.08.2022 р.; лист №2054-13/22 від 22.08.2022 р.).
Проте позивачем та командиром добровольчого формування належного документального підтвердження залучення позивача до виконання завдань територіальної оборони саме в робочі дні згідно з режимом роботи Головного управління на вищезазначені листи надано не було.
Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області 19.07.2022р. було видано наказ №212-к , яким було внесено зміни до наказу від 17.05.2022р. № 69-к та виключена частина наказу щодо збереження середньої заробітної плати.
Листом №05-10-17 від 05.10.2022р. командир ДФ №3 Сумської територіальної громади надав підтвердження того, що ОСОБА_1 з моменту укладення контракту залучається до виконання завдань та функцій територіальної оборони в робочий час, який визначений графіком роботи ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області. Також в даному листі було зазначено, що в разі зміни ступеня залученості позивача до виконання службових обов`язків у складі ДФ №3 СМТГ про це буде повідомлено Головне управління.
У зв`язку з цим та керуючись ст. 119 КЗпП України, Головним управлінням 18.10.2022 р. було видано наказ № 424-к, яким було скасовано наказ Головного правління від 19.07.2022 р. №212-к та доручено управлінню економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за липень - вересень 2022 року та зберігати середню заробітну плату за весь період підтвердженої командиром ДФТГ залученості працівника до виконання завдань і функцій територіальної оборони в робочий час.
25.08.2022 р. ОСОБА_1 , будучи увільненим, звернувся до Головного управління з заявами про надання частини щорічної основної відпустки та про виплату грошової допомоги до відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати.
В наданні відпустки позивачу було відмовлено листом від 29.08.2022р. №2110-13/22 на підставі п. 2 ч. 2 статті 11 Закону України "Про відпустки", яка передбачає, що щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 9 Закону України „Про основи національного спротиву до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони.
Слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 24 Закону України „Про основи національного спротиву на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Відповідно до статті 1 Закону України „Про оборону України особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім цього, статтею 1 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 119 КЗпП на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Законом України від 01.07.2022 року № 2352-ІX (далі Закон № 2352) внесено зміни до ст. 119 Кодексу законів про працю України в частині виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.
Водночас, вказані зміни не поширюються на збереження середнього заробітку особам, які уклали контракт добровольця територіальної оборони.
Зокрема, пунктом 3 Форми контракту добровольця територіальної оборони, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 р. № 84, передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 КЗпП, яка регламентує гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.
У зв`язку із цим, та враховуючи, що норми Закону № 2352 та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів добровольчих формувань територіальних громад (далі ДФТГ), зокрема і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається.
Також слід зауважити, що ч. 1 ст. 119 КЗпП чітко визначено збереження згаданих гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час.
Отже, роботодавець вправі вимагати від добровольця-члена ДФТГ підтвердження того, що виконання поставлених командиром завдань здійснюється у робочий час, оскільки, враховуючи специфіку служби в територіальній обороні, яка може передбачати не постійне, а періодичне залучення працівника до виконання своїх обов`язків, в кожному конкретному випадку слід виходити із рівня залучення працівника до участі в територіальній обороні, кількості робочого часу, який витрачає працівник на цю діяльність та ефективність і можливість виконання його обов`язків за трудовим договором, від чого залежить нарахування працівнику, який уклав контракт добровольця територіальної оборони, середнього заробітку та надання йому щорічної відпустки.
Відповідно до Положення про ДФТГ, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 № 1449 (далі - Положення), командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей (пункт 3 Положення). Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення).
Відтак, суд погоджується із доводами представника відповідача, що саме командири ДФТГ мають здійснювати, в т.ч. і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час.
Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир може здійснювати підтвердження будь-якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні.
Так, листом №05-10-17 від 05.10.2022р. командир ДФ №3 Сумської територіальної громади надав підтвердження того, що ОСОБА_1 з моменту укладення контракту залучається до виконання завдань та функцій територіальної оборони в робочий час, який визначений графіком роботи ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області, та зазначив, що в разі зміни ступеня залученості позивача до виконання службових обов`язків у складі ДФ №3 СМТГ про це буде повідомлено Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області.
Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 є увільненим від роботи з 04.05.2022р. у зв`язку з укладенням ним контракту добровольця територіальної оборони, що за своєю правовою природою передбачає виконання ним державних або громадських обов`язків.
На цей період за позивачем відповідно до ч.1 ст.119 КЗпП України зберігається займана посада та середня заробітна плата.
Отже, суд погоджується із твердженням представника відповідача про наявність підстав для відмови у наданні частини щорічної основної відпустки відповідно до п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про відпустки», оскільки заява про надання частини цієї відпустки подана позивачем в період виконання ним державних або громадських обов`язків, коли згідно із законодавством на той час він підлягав звільненню від основної роботи зі збереженням заробітної плати.
Згідно з ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням вищевикладеного, з системного аналізу чинного законодавства, фактичних обставин справи та досліджених у справі доказів суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач довів правомірність відмови у наданні ОСОБА_1 частини щорічної основної відпустки терміном 14 календарних днів.
Крім того, суд вважає необхідним відмітити, що заява позивача про надання частини щорічної основної відпустки була датована не 25.08.2020р., як зазначає ОСОБА_1 у прохальній частині позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог від 05.12.2022р. (а.с.59), а 25.08.2022р., що вбачається з її копії, долученої до матеріалів справи (а.с.6), та відповіді на неї (а.с.7).
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України підстави для стягнення судових витрат у цій справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про визнання відмови протиправною та стягнення заробітної плати, відпускних та матеріальної допомоги відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова