Справа № 320/16642/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 грудня 2022 року м.Київ № 320/16642/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бориспільської міської ради Київської ради, у якому просить суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення сесії Бориспільської міської ради від 14.09.2021 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею у межах 2,2000 га громадянину ОСОБА_1 , згідно наданого графічного матеріалу, у м. Бориспіль;

- зобов`язати Бориспільську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею у межах 2,2000 га в м. Бориспіль.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатом розгляду його клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею у межах 2,2000 га громадянину ОСОБА_1 , згідно наданого графічного матеріалу, у м. Бориспіль, Бориспільська міська Київської області прийняла рішення від 14.09.2021 за №1029-13-VІІІ, яким відмовила позивачу у задоволенні вказаного клопотання у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації. Позивач вважає таке рішення протиправним та необґрунтованим, посилаючись на те, що зазначена у спірному рішенні підстава для відмови у задоволенні клопотання має суто інформаційний характер без вказівки на конкретний документ і норму чинного законодавства, які давали б підстави органу місцевого самоврядування для прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що земельні ділянки комунальної власності, у разі відсутності на них нерухомого майна, передаються в оренду громадянам та юридичним особам на підставі торгів, у відповідності до вимог ст. 134-139 ЗК України. Порядок отримання земельних ділянок в оренду на земельних торгах визначений ст. 135 ЗК України, яким не визначено звернення з клопотанням на розробку технічної документації про поділ земельної ділянки, яку не було виставлено на торги. Тому, земельна ділянка, яку просить передати в оренду позивач, може бути передана тільки після проведення земельних торгів.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, подав відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що відповідачем не доведено, які саме норми чинного законодавства позивач порушив при зверненні з клопотанням для отримання земельної ділянки в оренду. Також позивач наголосив на тому, що відповідач наділений повноваженнями щодо проведення земельних торгів.

Відповідач також надіслав письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, у яких зазначив про те, що відповідно до листа управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 28.07.2021 №04-05/1501 частина спірної земельної ділянки потрапляє на територію комунікаційного коридору інженерних мереж (паливопровід), що унеможливлює її передачу в оренду позивачу.

Також, від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі через те, що зазначене у графічних матеріалах заявника бажане місце розташування земельної ділянки, відповідно до рішення Бориспільської міської ради від 24.12.2021 №1492-16-УІІІ надане у постійне користування комунальному підприємству Бориспільської міської ради "Міські Інвестиції".

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим Каховським РВ УМВС України в Херсонській області 13.04.1999.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2021 представник позивача звернувся до відповідача з клопотанням №444/07/21-Р про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтованою площею 2,2 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості із земель комунальної форми власності та іншої промисловості із земель комунальної форми власності на території міста Бориспіль Київської області.

Разом з клопотанням додавалися: копія паспорта та ідентифікаційний код гр. ОСОБА_1 , а також схема бажаного місця розташування земельної ділянки, яку він бажав отримати в оренду.

У подальшому вищевказане клопотання та доданий до нього графічний матеріал було досліджено управлінням містобудування та архітектури міської ради та видано лист від 28.07.2021 року № 04-05/1501, у якому повідомлялося, що зазначена у клопотанні земельна ділянка відповідно до Генерального плану м. Бориспіль, затвердженого рішенням міської ради від 11.05.2007 № 1339-17-V, розташована на території, передбаченій для розміщення комунальних підприємств та баз, транспортних підприємств.

Крім того, вказана земельна ділянка частково потрапляє на територію комунікаційного коридору інженерних мереж (паливопроводу).

06.09.2021 листом № П-6758 представника заявника було повідомлено, що його клопотання передано на розгляд до постійної комісії міської ради з питань індивідуального будівництва та землекористування та за результатом розгляду питання буде винесено на сесію міської ради.

Розглянувши клопотання представника позивача від 08.07.2021 №444/07/21-Р та документи до нього, врахувавши лист управління містобудування та архітектури міської ради від 28.07.2021 № 04-05/1501, міською радою було прийнято рішення від 14.09.2021 №1029-13-VIII «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості площею у межах 2,2000 га громадянину ОСОБА_1 (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль».

Підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання зазначена невідповідність місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації м. Бориспіль.

Не погоджуючись з правомірністю спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі слід закрити з таких підстав.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Однак, це не означає, що правопорядок в Україні допускає можливість звертатися з будь-якими позовами (позовними вимогами) до будь-якого суду, адже порядок здійснення судочинства в силу вимог статті 92 Конституції України визначається виключно Законами України, тому право на звернення до суду фізичні та юридичні особи мають здійснювати у порядку та спосіб, визначений законами з питань судочинства.

За приписами статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, в обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі, відповідач повідомив, що позивач претендує на частину спірної земельної ділянки (кадастровий номер :05:001:0042) з кадастровим номером :05:001:0464, яку 24.12.2021 надано у постійне користування Комунальному підприємству Бориспільської міської ради "Міські Інвестиції", а отже існує спір про право.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію рішення Бориспільської міської ради Київської області від 24.12.2021 №1492-16-VIII "Про надання у постійне користування земельної ділянки площею 50,0911 га (кадастровий номер :05:001:0464) комунальному підприємству Бориспільської міської ради "Міські Інвестиції" з цільовим призначенням землі запасу у м. Бориспіль (землі сільськогосподарського призначення)".

Отже, суд дійшов висновку, що встановлені обставини у даній справі свідчать про наявність спору про право на частину земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0464, площею 50,0911 га, з цільовим призначенням землі запасу у м. Бориспіль (землі сільськогосподарського призначення), оскільки вказана земельна ділянка надана у постійне користування Комунальному підприємству Бориспільської міської ради "Міські Інвестиції".

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі №184/2470/13, в постанові від 06.06.2018 у справі №826/631/15.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №536/233/16-ц викладено правовий висновок про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право цивільне, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

У зв`язку з цим, даний спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 (справа №810/2421/16) та від 21.11.2018 (справа № 810/293/17), постанові Верховного Суду від 12.12.2018 (справа №2-а-207/11) та в постановах Верховного Суду України від 31.01.2017 (справа №21-1237а16) та від 20.09.2017 (справа №814/3454/14).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що він вправі звернутися з позовом до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі №320/16642/21 за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачеві його право звернутися до місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Лисенко В.І.