Справа № 200/450/22
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року Справа№200/450/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шахівської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Шахівської сільської ради (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати Рішення відповідача від 03.09.2021 №VIII-16/34 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом поділу громадянину ОСОБА_1 ».

Зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2 га із складу земельної ділянки, шляхом поділу кадастровий номер :01:000:0693. площею 32.9529 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 10.08.2021 звернувся до Відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2 та із складу земельної ділянки, шляхом поділу кадастровий номер :01:000:0693, площею 32.9529 для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів. Рішенням Шахівської сільської ради від 03.09.2021 №VIII-16/34 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га шляхом поділу із складу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :01:000:0693, площею 32,9529 позивачу відмовлено у зв`язку із тим. що на земельній ділянці на підставі рішення Добропільської РДА від 18.09.2003 створено громадські пасовища. Позивач, не погоджуючись із такою відмовою Відповідача, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 13.01.2022 відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, відповідачем подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що органи місцевого самоврядування та органи виконавчої влади мають право на створення на землях комунальної чи державної власності відповідно громадські сіножаті та пасовищ. Зазначає, що вимоги до земельної ділянки передбачені ст. 79 (1) ЗК України у 2003 році були відсутні у ЗК України. Закон України «Про Державний земельний кадастр» вступив в дію 06.08.2011, тобто на час прийняття рішення, був відсутній Державний земельний кадастр як єдина державна геоінформаційна (електрона) система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України. Згідно з кадастровим номером :01:000:0693, віднесено до громадських пасовищ (викопіювання додається)

Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 ) 10.08.2021 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2 та із складу земельної ділянки, шляхом поділу кадастровий номер :01:000:0693, площею 32.9529 для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів.

Рішенням Шахівської сільської ради від 03.09.2021 №VIII-16/34 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га шляхом поділу із складу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :01:000:0693, площею 32,9529 відмовлено у зв`язку із тим, що на земельній ділянці на підставі рішення Добропільської РДА від 18.09.2003 створено громадські пасовища.

До матеріалів справи також додано:

Рішення сесії Добропільської районної ради Донецької області 18.09.2003 № V-8/29 «Про затвердження схеми землеустрою та розробки техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель», яким затверджено схему землеустрою та розробку техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель Никанорівської сільської ради. Орендарям земельних ділянок і землекористувачам забезпечити оформлення документів на право власності та права оренди згідно земельного законодавства. Клопотання перед Донецькою обласною радою про погодження створення на території Никонорівської сільської ради ландшафтної території площа 223 га із земель Державної власності Красноармійського державного лісогосподарства підприємства згідно додатку 2. Землевласникам і землекористувачам забезпечити реалізацію схеми через землевпорядні і робочі проекти по землеустрою. Забезпечити землевласникам і землекористувачам раціональне використання і охорону земельних угідь на основі законодавчих актів нормативних документів.

Не погодившись з відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відведення ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2га для ведення особистого селянського господарства позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 ЗК України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2 ст. 4 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У ч.1 та 3 ст.22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до приписів ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою ст.128 цього Кодексу.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Ч.7 ст.118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Із аналізу зазначених норм, вбачається, що будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства. Відповідний орган може відмовити у наданні дозволу тільки з підстав, зазначених у ч.7 ст. 118 ЗК України. Перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності у власність.

Рішенням відповідача від 03.09.2021 №VIII-16/34 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га шляхом поділу із складу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :01:000:0693, площею 32,9529 відмовлено у зв`язку із тим, що на земельній ділянці на підставі рішення Добропільської РДА від 18.09.2003 створено громадські пасовища.

Підстави за яких відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання не передбачені у ч.7 ст. 118 ЗК України.

Відсутність належного мотивування підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою свідчить про невідповідність спірного рішення вимогам ч.2 ст. 2 КАС України.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач належним чином не мотивував рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість спірного рішення, а тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, суд виходить з наступного.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Ч.4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Матеріали справи не містять доказів, що свідчили б про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного владного рішення.

Наведені висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 14.08.2019 у справі №480/4298/18.

Відтак, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан.

На дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII.

У свою чергу, відповідно до п.п.5 п. 27 р.X Перехідні положення Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Суд вважає, що вказані обставини унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в частині повторного розгляду питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного владного рішення, а тому відповідно до ч.3 ст.378 КАС України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак враховуючи часткове задоволення позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплаченої суми судового збору в розмірі 496,20 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд вказує, що до матеріалів справи не надано доказів понесених витрат на правову допомогу, окрім сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.77-79, 90, 132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_2 ) до Шахівської сільської ради (вул. М.Ф. Чернявського, буд. 14, 85050, Добропільський р-н. село Шахове, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Шахівськоі сільської ради від 03.09.2021 №VIII-16/34 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом поділу громадянину ОСОБА_1 », яким відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Зобов`язати Шахівську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.08.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2 га.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шахівської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 коп.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Повний текст рішення складено та підписано 30.12.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Шинкарьова