Справа № 140/3506/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 січня 2023 року

м. Київ

справа № 140/3506/19

адміністративне провадження № К/990/116/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.

перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2021

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021

у справі №140/3506/19

за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Волинській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування санкцій та вимоги про сплату боргу, -

УСТАНОВИВ:

02 січня 2022 року до Верховного Суду в п`ятий раз надійшла касаційна скарга Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №140/3506/19, предметом розгляду якої є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2019 року №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу від 28.08.2019 року №Ф-.

Ухвалами Верховного Суду від 12 січня 2022 року, 16 лютого 2022 року, 29 червня 2022 року, 08 вересня 2022 року касаційні скарги позивача повернуті з підстав недоведеності підстав касаційного оскарження.

Звертаючись із касаційною скаргою вп`яте позивач зазначив про наявність підстав для касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм пункту 44.7 статті 44, ПК України, без врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, стосовно пункту 44.7 статті 44 ПК України, викладених у постановах від 08 серпня 2019 року по справі №823/1358/13-а, від 12 листопада 2018 року по справі №806/434/16, від 24 січня 2019 року у справі №820/12113/15, від 12 лютого 2019 року у справі 820/6512/16, від 17 червня 2021 року у справі №240/8077/19.

Здійснюючи касаційний перегляд у справі №823/1358/13-а Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2019 року зазначив про те, що згідно з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що вище зазначена норма не зобов`язує платника податку надавати документи тільки до письмових заперечень.

Постановою від 20 листопада 2018 року (а не 12 листопада 2018 року, як вказує заявник у касаційній скарзі) Верховний Суд зазначає, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій та у касаційній скарзі відповідач наголошував на тому, що під час проведення перевірки позивач в порушення підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України не надав жодних первинних документів щодо обліку сировини та матеріалів у місці їх зберігання (складі), а тому надані під час судового розгляду справи такі документи не повинні враховуватися судом, оскільки в силу пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України вважаються відсутніми.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не є обмеженими поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Суди попередніх інстанцій, забезпечуючи дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів при вирішенні спору, надали оцінку поданим позивачем документам щодо підтвердження обліку товарів, а саме - копії витягу з журналу видачі сировини зі складу, роздруківці з програми « 1-С підприємство».

Утім, як зазначено у касаційній скарзі та не спростовується матеріалами справи, оригінали таких доказів судами не оглядались та не витребовувались.

За постановою Суду від 20 листопада 2018 року справа № 806/434/16 була направлена на новий розгляд.

Здійснюючи касаційний перегляд по справі №820/12113/15 Верховний Суд постановою від 24 січня 2019 року визнав неприйнятними доводи податкового органу стосовно обсягу документів, які можуть бути предметом судового розгляду, з огляду на те, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.

Оцінюючи спір у цій частині Суд зазначає, що обов`язком суду є оцінка відповідних доказів як одна з гарантій встановлення об`єктивної істини у справі та прийняття правильного рішення у відповідності з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №820/6512/16.

Переглядаючи рішення попередніх судів у справі №240/8077/19 Верховний Суд постановою від 17 червня 2021 року погодився із висновком суду першої інстанції про те, що, звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач має право висловлювати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на спростування таких висновків і, відповідно, такі докази повинні отримати правову оцінку під час судового розгляду справи.

Посилання відповідача на те, що позивач не скористався правом на подання додаткових доказів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку, колегія суддів відхилила, оскільки обрання судового захисту замість адміністративного не може звужувати наданих особі процесуальним законом прав.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Звертаючись із касаційною скаргу позивач обмежився перерахуванням виключно постанов Верховного Суду.

Суд визнає, що підстави для відкриття касаційного провадження відповідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України касаційною скаргою від 02 січня 2022 року не доведені, в розрізі кожного із п`яти актів індивідуальної дії, які є предметом оскарження у цій справі.

Суд визнає вимоги процесуального закону позивачем з урахуванням чотирьох ухвал Верховного Суду, якими касаційні скарги позивача повернуті не виконаними, що зумовлює неможливість відкриття касаційного провадження за касаційної скаргою.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №140/3506/19 - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Ф. Ханова