Справа № 240/3652/22
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3652/22

Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

03 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, за час служби у поліції за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язано ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 20 діб невикористаних основної та додаткової відпустки за період 2015-2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язано ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області зробити ОСОБА_1 перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Так, на переконання апелянта, положеннями законодавства України чітко визначено, що лише за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським виплачується грошова компенсація, а тому у органу поліції відсутні правові підстави для здійснення виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки. Звернув увагу, що позивачем не було оскаржено наказ про звільнення його зі служби, де зазначено про кількість днів невикористаної відпустки, а тому його вимоги є передчасними. Також вважає необґрунтованими посилання позивача на норми Закону України "Про відпустки" та Кодексу законів про працю України, оскільки спірні правовідносини повністю врегульовані спеціальним законодавством. Зазначив, що розрахунок компенсації за невикористані 26 днів відпустки за 2021 рік зроблено правильно, з огляду на тимчасовий характер доплати за службу в нічний час та індексації.

Щодо твердження суду про тимчасову втрату працездатності під час використання щорічних відпусток у 2017 т а 2020 роках, скаржник звертає увагу, що втрата працездатності засвідчується листом непрацездатності, а не листом начальника поліклініки лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» від 01.02.2022 №188/33/26-2022, що прямо суперечить Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455. Посилання ОСОБА_1 на те, що останній здавав листи непрацездатності до канцелярії УКЗ ГУНП в Житомирській області ніяким доказом не підтверджується, а тому до уваги взято безпідставно.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 31.07.2021 проходив службу на різних посадах в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 23.07.2021 №238 о/с "По особовому складу" підполковника поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.07.2021.

У вказаному наказі зазначено про виплату позивачеві компенсації за 26 діб невикористаної відпустки за 2021 рік.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 11.01.2022 №82/12/01-2022, позивачем за період служби не було використано наступні відпустки:

- 2015 рік - 3 доби (основна відпустка) та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2016 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2017 рік - 1 доба (додаткова за стаж відпустка) та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2018 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2019 рік - 1 доба (додаткова за стаж відпустка) та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2020 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2021 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій (а.с.18).

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою про виплату компенсації за невикористані відпустки.

Відповідач у листі від 05.01.2022 №я-273/29/105/05-2022 вказав, що виплата компенсації за невикористані відпустки у минулих роках нормами спеціального законодавства не передбачена. Також вказав, що компенсація при звільненні за невикористану відпустку працівникові як учаснику АТО не виплачується, оскільки на таку відпустку не поширюються норми Закону України "Про відпустки".

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, проте, відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.

Водночас, суд вважає, що відповідачем зроблено невірний розрахунок днів невикористаних позивачем днів щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, оскільки загальний розмір невикористаних основної та додаткової відпусток становить 20 діб.

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для зарахування до невикористаної відпустки 15 діб, коли позивач перебував на лікарняному, посилаючись на те, що з рапортами про продовження відпустки чи її перенесення у зв`язку із хворобою останній не звертався, листки непрацездатності до відділу кадрів не надавав, а лист медичної установи не може бути доказом перебування на лікарняному, суд зазначив, що будь-яких інших документів, які б спростували інформацію, надану медичною установою щодо перебування позивача на лікарняному, відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд визнав доказом довідку ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022 на підтвердження обставин перебування позивача на лікарняному у період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та в період з 17.09.2020 по 30.10.2020.

Таким чином, на думку суду, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 20 діб невикористаних основної та додаткової відпустки за період 2015-2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, суд врахував, що позивач має статус учасника бойових дій, а тому на нього розповсюджується дія ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Враховуючи, що на день звільнення позивача з ним не було проведені усі необхідні розрахунки, в тому числі щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, зазначене свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача. За наведених обставин, суд зобов"язав ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку у 2021 році суд зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУНП в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік.

Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 83 далі - КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки".

Соціальний захист поліцейських регулюється Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок №260).

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Таким чином, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Відтак, з огляду на неврегулювання приписами Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин було застосовано Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, від 31 березня 2021 року у справі № 200/9828/19-а і Суд не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, проте, відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.

Судом першої інстанції зроблено розрахунок невикористаних позивачем днів щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки та встановлено наступне:

- відповідно до довідки ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022 позивач у період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та в період з 17.09.2020 по 30.10.2020 перебував на лікарняному (а.с.36);

- згідно із наказом №255 о/с від 29.12.2017 позивачу надано чергову відпустку за 2017 рік з 26.12.2017 по 10.02.2018 (а.с.29), тобто 13 діб з наданої відпустки позивач перебував на лікарняному, які слід вважати як невикористані, що не враховано відповідачем при наданні інформації у довідці Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 11.01.2022 №82/12/01-2022 (а.с.18);

- відповідно до наказу №242 о/с від 21.08.2020 позивачу надано чергову відпустку за 2020 рік з 31.08.2020 по 18.09.2020 (а.с.33), тобто 2 доби з наданої відпустки позивач перебував на лікарняному, які слід вважати як невикористані, що не враховано відповідачем при наданні інформації у довідці Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 11.01.2022 №82/12/01-2022.

Отже, на думку суду, загальний розмір невикористаних основної та додаткової відпусток становить 20 діб.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт заперечує щодо зарахування до невикористаної відпустки 15 діб, коли позивач перебував на лікарняному (у період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та в період з 17.09.2020 по 30.10.2020), посилаючись на те, що з рапортами про продовження відпустки чи її перенесення у зв`язку із хворобою останній не звертався, листки непрацездатності до відділу кадрів не надавав, а лист медичної установи не може бути доказом перебування на лікарняному.

Даючи правову оцінку рішенню суду в цій частині та доводам скаржника, колегія суддів враховує наступне.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, тимчасова непрацездатність засвідчується листком непрацездатності.

Зокрема, в даному випадку, втрата працездатності засвідчується листом непрацездатності, згідно Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455.

В свою чергу позивач зазначив, що здав листки непрацездатності за період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та за період з 17.09.2020 по 30.10.2020 до відділу кадрів Головного управління Національної поліції в Житомирській області, а тому не може надати їх до суду. На підтвердження обставин перебування на лікарняному надав довідку ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022.

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник заперечує даний факт та наголошує, що посилання ОСОБА_1 на те, що останній здавав листи непрацездатності до канцелярії УКЗ Г`УНП в Житомирській області ніяким доказом не підтверджується.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, з наведеного колегія суддів робить висновок, що будь-яких належних та допустимих доказів перебування позивача на лікарняному, сторонами не надано, жодним чином не доведено та не спростовано.

При цьому, довідка ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022 не може бути належним доказом на підтвердження обставин перебування позивача на лікарняному у період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та в період з 17.09.2020 по 30.10.2020, оскільки, як зазначено вище, втрата працездатності засвідчується листом непрацездатності, а не листом начальника поліклініки лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» від 01.02.2022 №188/33/26-2022, що прямо суперечить Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455.

Тому, в даному випадку, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані основні та додаткові відпустки без врахування періодів перебування позивача на лікарняному, а саме, з 29.01.2018 по 12.02.2018 та з 17.09.2020 по 30.10.2020.

Щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, колегія суддів зазначає, що пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Надання додаткової відпустки окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності передбачено вимогами ст. 16-2 Закону № 504/96-В. Зокрема учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, що гарантована державою для учасників бойових дій.

Згідно із пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За змістом пункту 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

При цьому, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток, у відповідності до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, разом з тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вищевикладеними нормативно-правовими актами.

Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічний висновок зроблено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18, яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 залишено без змін.

Верховним Судом указано, що висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином, оскільки судовим розглядом підтверджено, що позивач має статус учасника бойових дій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на нього розповсюджується дія ст.12 Закону №3551-ХІІ.

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку у 2021 році, судом встановлено, що відповідно до довідки ГУНП в Житомирській області №1797/29/01-2021 від 22.12.2021 місячне грошове забезпечення позивача на день звільнення зі служби (липень 2021) становило 2400 грн. - посадовий оклад, 2200 грн. - оклад за спеціальним званням, 1840 грн. - за стаж служби в поліції, 2576 грн. - за специфічні умови проходження служби, 4686,61 - премія, 1427,40 грн. - індексація, всього нараховані 15130,01 грн. (а.с.24).

Грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 3 розділу І Порядку №260).

Пунктами 4-11 розділу ІІ Порядку №260 установлено такі додаткові види грошового забезпечення: надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі; надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць; надбавка за службу в умовах режимних обмежень; надбавка за почесне звання заслужений; доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності; доплата за вчене звання; доплата за службу в нічний час.

Відповідно до довідки ГУНП в Житомирській області №1797/29/01-2021 від 22.12.2021 позивачу виплачувалась надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції, проте про виплату доплати за службу в нічний час не зазначено.

Відповідно до частини 5 статті 94 Закону №580 грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ), згідно з статтею 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація є обов`язковою виплатою та входить до грошового забезпечення згідно із частиною 1 статті 2 Закону №1282-ХІІ, відповідно має враховуватись при розрахунку компенсації за невикористану відпустку, а тому заперечення відповідача в цій частині не приймаються судом.

Крім того, з довідки вбачається, що усі складові грошового забезпечення мають постійний характер, а тому в силу пункту 3 розділу І та пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 включаються до грошового забезпечення для проведення розрахунку компенсації за невикористану відпустку.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення 15130,01 грн. на 30 календарних днів.

Отже, одноденний розмір грошового забезпечення становить 504,33 грн., а розмір компенсації за невикористану відпустку у 2021 році за 26 днів 13112,58 грн. (без утримання обов`язкових податків і зборів), тоді як відповідач нарахував 11875,56 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушеного права, є зобов`язання ГУНП в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду частково не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, за час служби у поліції за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані основні та додаткові відпустки за період 2015-2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021 без врахування періодів перебування ОСОБА_1 на лікарняному, а саме, з 29.01.2018 по 12.02.2018 та з 17.09.2020 по 30.10.2020.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області зробити ОСОБА_1 перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.