Справа № 140/6026/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/6026/22 пров. № А/857/14908/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі №140/6026/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа Департамент муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Смокович В.І., час ухвалення у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 06.10.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанов від 11 серпня 2022 року № 69612947 про відкриття виконавчого провадження, від 12 серпня 2022 року №69612947 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, від 12 серпня 2022 року №69612947 про стягнення виконавчого збору, від 12 серпня 2022 року про арешт коштів боржника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 30 жовтня 2021 року позивача визнано винним та накладено штраф в розмірі 340 грн. По даному факту відкрито виконавче провадження №69612947 та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про арешт коштів боржника.

Вказує, що виконавче провадження відкрито відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема згідно статті 12 цього Закону визначені строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, які відповідач порушив.

Зазначає, що виконавчий документ не містить усіх реквізитів, що не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, тому підлягає скасуванню.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що виконавче провадження відкрито відповідачем з порушенням вимог законодавства, зокрема вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки строк пред`явлення виконавчого документу до виконання розпочинає відлік з дати винесення постанови департаменту, тобто з 30.10.2021р.

В свою чергу, закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання унеможливлює та свідчить про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження з відповідними правовими наслідками, визначеними положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, стороною позивача зверталася увага суду першої інстанції, що пред`явлений до виконання виконавчий документ не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, пред`явлений департаментом відповідачу виконавчий документ не містить усіх реквізитів, вимога щодо наявності яких визначена у зазначеній нормі права.

У пред`явленій відповідачу постанові департаменту не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача; строк пред`явлення до виконання здійснено рукописним текстом без зазначення ким такий запис виконано.

Дані обставини в їх сукупності свідчать про безпідставність відкриття виконавчого провадження по відношенню до позивача.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Також позивачем подані додаткові пояснення, у яких покликається на судову практику та вказує на відсутність підпису на заяві про примусове виконання постанови.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Інспектором Департаменту Муніципальної варти Луцької міської ради Осінкіним В.В. 30 жовтня 2021 року складено відносно позивача постанову №2128711 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Враховуючи, що позивачем штраф у добровільному порядку не сплачений, було звернуто до примусового виконання постанову про накладення адміністративного стягнення.

Постановою держаного виконавця Луцького міського відділу держаної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 11 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження ВП№69612947 з виконання постанови Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради №218711 від 30 жовтня 2021 року про визнання винним та накладення штрафу в (подвійному) розмірі 680,00 грн.

Як убачається з матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 не погодившись із постановою № 2128711 про накладення штрафу, звертався до суду про її скасування, але справу по суті не було розглянуто, а позовна заява повернута позивачу. В подальшому позивач ухвалу Луцького міськрайонного суду оскаржив до суду апеляційної інстанції однак у зв`язку з несплатою судового збору скарга була повернута скаржнику 31 травня 2022 року.

10 серпня 2022 року Департамент Муніципальної варти Луцької міської ради листом направив постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на адресу виконавчої служби для примусового стягнення.

Державний виконавець 11 серпня 2022 року винесла постанову №69612947 про відкриття виконавчого провадження, 12 серпня 2022 року постанову №69612947 про стягнення виконавчого збору, постанову №69612947 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про арешт коштів.

Позивач постанову про відкриття виконавчого провадження отримав 13 вересня 2022 року.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2022 №69612947 незаконною та такою, що підлягає скасуванню за захистом порушених прав звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що на момент винесення спірних постанов державний виконавець діяв відповідно до норм законодавства, а отже підстав для скасування його рішень немає.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, єЗакон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення)сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами пункту 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами виконавчого провадження, що 10 серпня 2022 року листом Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на адресу Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) направлена заява про примусове виконання постанови серії DMV №2128711 про стягнення штрафу у подвійному розмірі, а саме: 680 гривень разом з додатками копія Ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року по справі №161/21546/21 та копія Ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року по справі №161/21546/21.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки ( ст. 303 КУпАП).

Відповідно до статті 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 КУпАП протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків зупиняється до розгляду справи ( ч. 3 ст. 300-1 КУпАП)..

Згідно частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення порушнику постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови-не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постановою від 30 жовтня 2021 №2128711 Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради старшим інспектором Осінкіним В.В. за частиною першою статті 122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у виді штрафу у сумі 340,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, дата набрання нею законної сили 31 травня 2022 року.

Отже, з урахуванням положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», останнім днем пред`явлення до виконання такої постанови слід вважати до 31 липня 2022 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо скасування постанови від 30.10.2021 №2128711.

Судом також встановлено, що позивач не погодившись із постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування від 30 жовтня 2021 року №2128711 подав до Луцького міськрайонного суду Волинської області позовну заяву про скасування постанови.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року в справі №161/21546/21 за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови, позовну заяву повернуто позивачу.

В подальшому, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року апеляційну скаргу повернуто позивачу з підстав не сплати судового збору.

Отже, постанова №2128711 від 30 жовтня 2021 року набрала законної сили 31 травня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з урахуванням наведених вище норм КУпАП, ураховуючи оскарження ОСОБА_1 постанови Департаменту МВ ЛМР від 30.10.2021 DMV №2128711 в судовому порядку, були зупинені строки для добровільної сплати штрафу та звернення вказаної постанови до примусового виконання, тобто вказана постанова не набрала законної сили.

Доводи апелянта про те, що строк пред`явлення до виконання постанови №2128711 від 30 жовтня 2021 року повинен розпочатись з дати винесення постанови є необґрунтованими, оскільки, як уже зазначено вище, саме через її оскарження до суду, вказана постанова набрала законної сили лише 31.05 2022 р. та трьох місячний строк пред`явлення її до виконання становить до 31.08.2022.

Враховуючи, що постанова про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення від 30 жовтня 2021 року фактично надійшла до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 10 серпня 2022 року та 11 серпня 2022 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69612947, суд першої інстанції правильно вважав, що державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має.

З урахуванням того, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає нормам Закону № 1404-VIII та винесена із дотриманням передбаченого для цього строку, відповідно, як наслідок, відсутні підстави для скасування постанов ВДВС від 12 серпня 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про виконавчий збір та про арешт коштів боржника в межах ВП №69612947 як похідних.

Що стосується доводів апелянта про те, що у пред`явленій відповідачу постанові департаменту не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача; строк пред`явлення до виконання здійснено рукописним текстом без зазначення ким такий запис виконано, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки усі реквізити стягувача та строк пред`явлення постанови до виконання вказані у заяві про примусове виконання постанови.

Крім цього, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання та не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у справах №471/283/17-ц від 22.08.2018, №469/1357/16-ц від 19.09.2019, № 686/3941/19 від 29.04.2021 та № 639/2561/18-ц від 24.12.2020.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем постанов відповідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що постанови від 11 серпня 2022 року №69612947 про відкриття виконавчого провадження, від 12 серпня 2022 року №69612947 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, від 12 серпня 2022 року №69612947 про стягнення виконавчого збору, від 12 серпня 2022 року про арешт коштів боржника вказаним вище критеріям відповідають, тому відсутні підстави для її скасування та задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі №140/6026/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 29.12.2022