Справа № 640/15630/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Лічевецького І.О.

Черпіцької Л.Т.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, треті особи: Святошинський районний суд м. Києва, Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення недоотриманої суддівської винагороди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - відповідач , ТУ ДСА в місті Києві), треті особи: Святошинський районний суд м. Києва (далі - третя особа 1), Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві (далі - третя особа 2), Державна судова адміністрація України (далі - третя особа 3), в якому просила:

- визнати бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві щодо невиплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період часу з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року протиправною;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду - середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року в сумі 4 238 547 (чотири мільйона двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 84 коп.;

- витребувати з ТУ ДСАУ в м. Києві довідку про нарахування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року довідку про середньоденну заробітну плату, довідку про посадовий оклад та надбавку ОСОБА_1 станом на 12 грудня 2019 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не виконано п.6 наказу Голови Святошинського районного суду м. Києва №184/ос від 11 грудня 2018 року "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ", а саме не проведено виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11 лютого 2011 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2022 року даний позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність ТУ ДСАУ в м. Києві щодо невиплати суддівської винагороди судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за період часу з 12 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року протиправною.

Стягнуто з ТУ ДСАУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період часу з 12 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року в сумі 4 491 866,90 грн, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити податки і збори до бюджету з суми 4 491 866,90 грн. за кожен місяць вказаного періоду з урахуванням пільг позивача.

Стягнуто з ТУ ДСАУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судово-економічної експертизи в розмірі 26150,40 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві подано апеляційну скаргу, у якій відповідач просить змінити рішення суду першої інстанції та викласти абзац 3 та 4 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 3. Стягнути з Державної судової адміністрації України за рахунок коштів бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період часу з 12 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року в сумі 1 231 768, 98 грн., з відрахуванням обов`язкових податків і зборів до бюджету за кожен місяць вказаного періоду з урахуванням пільг позивача.

4. Стягнути з Державної судової адміністрації України за рахунок коштів бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судово-економічної експертизи в розмірі 26 150, 40грн.».

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що на момент вчинення суддею ОСОБА_1 дій, які свідчать про порушення нею присяги судці, норми Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР та Закону № 2862-ХІІ не передбачали жодних обмежувальних строків притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.

Однак, після набрання чинності Законом № 2453-УІ (у редакції Закону № 192-УІІІ) уповноважений орган має право вирішувати питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в тому числі, за дії, вчинені до набрання цим Законом чинності, протягом строку, встановленого частиною 4 статті 96 зазначеного Закону, тобто не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судці у відпустці.

У зв`язку з вищевикладеним, Вищою радою правосудця було прийнято рішення про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва.

22 жовтня 2021 року до Управління надійшла заява ОСОБА_1 від 21 жовтня 2021 року про виконання наказу голови Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року №184/ос в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року.

Управління листом від 23 жовтня 2021 року вих. №6-4075/21 звернулося до головного розпорядника бюджетних коштів - Державної судової адміністрації України - про надання роз`яснень щодо можливості виплати ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку з прийняттям рішення Вищої ради правосуддя від 18 травня 2021 року №1056/0/15-21.

Листом Державної судової адміністрації України від 08 листопада 2021 року №10-1983/21 надано відповідь, згідно якої питання щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за час вимушеного прогулу можливо вирішити в судовому порядку.

Листом від 10 листопада 2021 року вих. №6-4272/21 Управлінням надано відповідь ОСОБА_1 на її заяву від 21 жовтня 2021 року, а вже 25 листопада 2021 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, до якої додано вищезгадане листування.

При цьому, ні Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (рішення від 17 травня 2018 року справа №800/352/17 (800/318/17), ні Велика Палата Верховного Суду (рішення від 01 листопада 2018 року у справі №800/352/17) у своїх висновках не вказували на необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді судді.

Вказує, що висновок судово-економічної експертизи щодо суми суддівської винагороди за час вимушеного прогулу позивача з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року не відповідає дійсності, оскільки, при здійсненні розрахунку суми суддівської винагороди за час вимушеного прогулу було допущено помилку, що призвела до суттєвого завищення суми, яка підлягає стягненню за спірний період.

Зазначає також, що Верховний Суд неодноразово зауважував, що оскільки у віданні Державної судової адміністрації України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», призначена саме для таких-от цілей, за правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022 та від 12 серпня 2022 року № 573 строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи те, що розгляд апеляційної скарги здійснюється в умовах воєнного стану, що суттєво обмежує можливість вирішення справи у строк, встановлений статтею 309 КАС України, колегія суддів з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу в умовах діючого воєнного стану, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та вірно відображено в рішенні, що Указом Президента України № 164 від 04 березня 1998 року ОСОБА_1 була призначена на посаду судді Ленінградського (нині Святошинського) районного суду м. Києва. Відповідно до Постанови Верховної Ради України №570-IV від 20 лютого 2003 року позивач обрана на посаду судді безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 17 червня 2010 року №2352-VI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Святошинського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги.

Відповідно до Наказу голови Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2010 року за №81/ос позивача відраховано зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва.

Відповідно до наказу голови Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2011 року №24/ос «Про відрахування ОСОБА_1 » скасовано попередній наказ №81/ос від 03 серпня 2010 року щодо відрахування позивача зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва та відраховано ОСОБА_1 11 лютого 2011 року зі складу суддів Святошинського районного суду м. Києва відповідно до Постанови Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року №2867-VІ. З вищезазначеним наказом голови суду позивач була ознайомлена 11 лютого 2011 року і в цей же день отримала його копію та трудову книжку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Куликов та інші проти України" за заявою ОСОБА_1 №11775/12 від 19 січня 2017 року рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду №800/352/17 (800/318/17) від 17 травня 2018 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 листопада 2018 року, наказом Голови Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року за №184/ос "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " було скасовано наказ №24/ос від 11 лютого 2011 року "Про відрахування ОСОБА_1 ", вважати ОСОБА_1 такою, що приступила до виконання обов`язків судді Святошинського районного суду м. Києва з 12 грудня 2018 року, встановити ОСОБА_1 з 12 грудня 2018 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% від посадового окладу відповідно до штатного розпису. Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління ДСА України в м. Києві провести виплату судді ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11 лютого 2011 року.

Також постановою Великої Палати Верховного Суду від 01 листопада 2018 року передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідачем не виконано пункту 6 наказу Голови Святошинського районного суду м. Києва №184/ос від 11 грудня 2018 року "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ", а саме не проведено виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11 лютого 2011 року.

Натомість на виконання пункту 6 наказу Голови Святошинського районного суду м. Києва №184/ос від 11 грудня 2018 року Управління звернулося з листом до Державної судової адміністрації України щодо надання роз`яснень про порядок нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Згідно відповіді Державної судової адміністрації України, наданої листом від 05 лютого 2019 року № 10-2535/19, до прийняття Вищою радою правосуддя рішення за результатами перевірки наявності в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, підстави здійснення їй виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу відсутні.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи її протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 5 ч. 5 статті 126 Конституції України (у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.

Відповідно до ч. 2 статті 116 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд") факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції.

Відповідно до ч. 1, та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до приписів статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Відповідно до Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, затвердженого 25 вересня 2015 року головою ДСА України, основним завданням ТУ ДСА України в м. Києві є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих загальних судів м. Києва, з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування, а організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду.

Статтею 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Аналогічна норма також містить п. 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17 січня 2019 року № 141/0/15-19 (далі - Положення N 141/0/15-19).

З урахуванням наведеного, як вірно зазначено судом першої інстанції, розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є саме Державна судова адміністрація України.

Відтак, оскільки ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь, то і обов`язок виплатити нараховану суддівську винагороду позивачу покладено саме на ДСА України як на розпорядника коштів.

Частиною 1 статті 25 Бюджетного Кодексу України визначено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 статті 22 Бюджетного Кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути, зокрема, Державна судова адміністрація України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Згідно правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, в постанові від 23 червня 2021 року по справі № 520/13014/2020, головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, тому саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди. У віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", призначена саме для таких цілей. За правилами п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. Верховний Суд також зауважив, що враховуючи приписи ч. 1 статті 2, ч. 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган (у цьому випадку ДСА України), можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.

Разом з тим, під час розгляду і вирішення даного спору були встановлені обставини, які свідчать, що належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є саме Територіальне управління ДСА України в місті Києві.

Також суд враховує, що стягнення коштів з Територіального управління ДСА України в місті Києві, а не ДСА України, в цілому не виключає можливості списання коштів за цим судовим рішення за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів".

Разом з тим, колегія суддів не може пристати на доводи відповідача щодо необхідності зазначення у резолютивній частині рішення того, що стягнення на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди та витрат на проведення судово-економічної експертизи, з відрахуванням обов`язкових податків і зборів до бюджету, з Державної судової адміністрації України здійснюється саме за рахунок коштів бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», оскільки це є безпосереднім способом виконання рішення і його визначення/обрання відбувається на стадії виконання судового рішення.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити таке.

За приписами статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №814/1901/16, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Таким чином, розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен здійснюватися відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки будь-яких інших нормативних актів, які регулюють розміри суддівської винагороди прийнято не було.

Розрахунок розміру середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 .

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пп. "з" п. 1 Розділу 1 Порядку №100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 3 Розділу III "Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати" Постанови №100 при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугою років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають, згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців в розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до п. 5 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до п. 8 Розділу II Порядку №100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася в період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Щодо твердження відповідача про не можливість виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу до прийняття Вищою радою правосуддя рішення щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, то законодавством не передбачено обмеження у виплаті суддівської винагороди до винесення рішення Вищою радою правосуддя. У листі ДСА України від 23 жовтня 2021 року № 6-4075/11 зазначено, що питання щодо можливості виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за час вимушеного прогулу можливо вирішити в судовому порядку.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що Актом Вищої ради правосуддя від 18 травня 2021 року відмовлено у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду міста Києва, що підтверджується інформацією яка розміщена на офіційному сайті ВРП за адресою: https://hcj.gov.ua/doc/doc/6923.

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Києві від 13 вересня 2019 року № 502 на час звільнення ОСОБА_1 суддівська винагорода складалася з :

- посадового окладу - 2656,00 грн.;

- доплати за вислугу років ( 30%) - 894,30 грн.;

- за клас - 325,00 грн.;

Згідно довідки від 25 вересня 2019 року №510, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві, посадовий оклад судді місцевого загального суду у грудні 2018 року (у місяці поновлення на посаді ОСОБА_1 ) складав 26430,00.

Відповідно до Довідки від 14 серпня 2019 року №458, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у м. Києві, сума доходу ОСОБА_1 на момент поновлення на поновлення на посаді (без вирахування податків та зборів) складала: грудень 2018 - 27 487020 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року було призначено судово-економічну експертизу, на розгляд якої поставлено наступне питання: «Яка сума суддівської винагороди має бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 за період з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року з урахуванням тих обставин, що посадовий оклад протягом всього періоду збільшувався?»

Висновком експерта від 08 квітня 2020 року № 6181/20-72 встановлено, що з урахуванням наданих на дослідження документів сума суддівської винагороди, яка має бути нарахована ОСОБА_1 за період з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року у розмірі середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, розрахована відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 прку №100 « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», розрахунково складає 4 491 866,60 грн. з урахуванням тих обставин, що посадовий оклад на момент поновлення ОСОБА_1 на посаді збільшився. Сума суддівської винагороди, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 за період з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року у розмірі середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору), розрахунково складає 3 615 952,61 грн.

При обрахуванні суми суддівської винагороди експертом було застосовано норми пункту 10 Постанови №100, а саме здійснено коригування розміру середньоденної заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадового окладу та премії на момент поновлення ОСОБА_1 на посаді, отже коефіцієнт підвищення суддівської винагороди з моменту звільнення до моменту поновлення на посаді склав: 2 290,60 грн./441,88 грн.=5 1837603. З урахуванням даного коефіцієнту сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року має складати 441,88 грн.*5,1837603*1962 дні = 4 491 866,60 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, висновок експерта від 08 квітня 2020 року № 6181/20 є доказом в розумінні статті 72 КАС України.

Щодо розміру середнього заробітку позивача, то слід зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 березня 2019 року, яке змінено частково постановою Верховного суду від 18 січня 2021 року в адміністративній справі № 826/12941/15 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, Святошинського районного суду міста Києва, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, суми індексації заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди та судових витрат, встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 28 лютого 2014 року № 128 становить 365, 67 грн.

Водночас, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 13 вересня 2019 року № 500 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 441,88 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 78 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді відповідачем не надано жодних пояснень щодо відмінності даних, які зазначені в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 28 лютого 2014 року № 128, від довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 13 вересня 2019 року № 500. В апеляційній скарзі відповідачем також не було зазначено чому та де саме, на його думку, експертом було допущено помилку у розрахунку належної до виплати позивачу суми.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ДСА України моральної шкоди в розмірі 78825,00 грн. позивачем не оскаржується, а тому колегією суддів на підставі ч.1 статті 308 КАС України не переглядається.

Стягнення з відповідача судових витрат за проведення судово-економічної експертизи в розмірі 26150,40 грн. апелянтом не заперечується, а тому оскаржуване рішення суду у відповідній частині апеляційним судом також не переглядається.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТУ ДСАУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди за період часу з 12 лютого 2011 року по 11 грудня 2018 року в сумі 4 491 866,90 грн., з відрахуванням відповідачем податків і зборів до бюджету, а також судових витрат за проведення судово-економічної експертизи в розмірі 26150,40 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: І.О. Лічевецький

Л.Т. Черпіцька