Справа № 120/4692/22
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 січня 2023 р. Справа № 120/4692/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області якому просив:

- скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №08 від 21.02.2022 щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Внницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії завіком на підставі п.4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати до загального страхового стажу наступні періоди:

- період навчання з 01.09.1983 по 24.06.1985, з 08.05.1987 по 26.06.1990 згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1990;

- період отримання допомоги по безробіттю з 01.02.1999 по 26.01.2020;

- період роботи з 01.06.2000 по 30.09.2000;

- період проходження військової служби з 15.04.2015 по 20.05.2015, з 13.06.2015 по 04.11.2015, з 20.11.2015 по 11.04.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що йому відмовлено у призначенні дострокової пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. При цьому до страхового стажу не зараховано Пенсійним фондом рід періодів. На переконання, позивача, відповідач протиправно відмовив у йому у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого сторона відповідача заперечує проти позовних вимог, вважає оскаржуване рішення правомірним, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частини 5 статті 250 КАС України).

Відповідно до статті 12 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Частинами першою, другою статті 26 цього Закону визначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Водночас законних підстав для зупинення провадження у цій справі не встановлено.

З огляду на викладене та враховуючи, що учасники справи скористалися своїм правом на подання заяв по суті справи, суд доходить висновку про відсутність правових перешкод для ухвалення рішення в цій адміністративній справі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав до ГУ ПФУ у Вінницькій області заяву про про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням від 21.02.2022 року за №08 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV, якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Із оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем незарахувано при обчисленні страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по 26.06.1990 роках, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 28.06.1990, у зв`язку із тим, що період навчання частково співпадає з періодом проходження строкової військової служби (згідно військового квитка № НОМЕР_2 від 24.05.2000 р.

Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

У трудовій книжці позивача міститься запис № 1 - навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1983 по 26.06.1990 року (підстава внесення запису Диплом серія НОМЕР_1 від 28.06.1990) та запис № 2 проходження строкової військової служби з 25.06.1985 по 07.05.1987 року (підстава внесення запису військовий квиток серія НОМЕР_3 від 28.05.1985, вищезазначені записи, підтверджуються копією диплому та військовим квитком.

Період навчання позивача також підтверджується наявною в матеріалах справи копією диплома серія НОМЕР_1 від 28.06.1990.

Доводи відповідача про необхідність підтвердження періодів навчання уточнюючими довідками суд вважає нерозсудливими, оскільки з огляду на збройну агресію з боку російської федерації та розірвання усіх дипломатичних зв`язків позивач позбавлений можливості надати відповідні довідки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1983 по 24.06.1985, з 08.05.1987 по 26.06.1990 згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1990.

Щодо незарахування періоду отримання допомоги по безробіттю з 01.02.1999 р., по 26.01.2000 р., з огляду на розбіжність в даті призначення вказаної допомоги - 01.02.1999 р., з датою видачі відповідного наказу - 22.12.1998 р.. та не зарахування періоду роботи з 01.06.2000 р.. по 30.09.2000 р., оскільки записи за даний період внесені до трудової книжки з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 р., (не повністю зазначена дата наказу на звільнення; до того ж за даний період відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу, реєстру застрахованих осіб), необхідно зазначити наступне.

Так, в трудовій книжці позивача, серії НОМЕР_4 :

- міститься запис № 11, дата внесення 01.02.1999 про призначення Слов`янським міським центром зайнятості допомоги по безробіттю на підставі п. 1а ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-ХП (наказ № 9127-5 від 22.12.1998).

- міститься запис № 13 про прийняття на роботу робочим по договору, наказ № 1 від 01.06.2000.

- міститься запис № 14 про звільнення за власним бажанням, наказ № 2 від 30/2000.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (чинного на час призначення позивачу матеріальної допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій:

а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій;

б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;

в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю;

г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Як уже зазначалося, що відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-ІУ визначено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Отже, статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях (далі -Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1. Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжні про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжки за час роботи на підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців», відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

З огляду на що, Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Працівник не несе відповідальності за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах, відтак не погоджуємося із діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу, вказаного у його трудовій книжці з підстав вказаних у відповідях відповідача.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжні власником або уповноваженим ним ораном покладено на останніх, а не на працівника. Отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018 року, та у постанові № 677/277/17 від 06.02.2018.

Варто звернути увагу на постанову Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №307/541/17 де суд зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За підсумками наведеного, суд дійшов висновку, що період з 01.02.1999 р. по 26.01.2000 р., та період роботи з 01.06.2000 по 30.09.2000 має бути включений до страхового стажу позивача.

Визначаючись щодо питання зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 15.04.2015 р. по 20.05.2015 р.; з 13.06.2015 р. по 04.11.2015 р.; з 20.11.2015 р. по 11.04.2016 р., суд виходить з наступного.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІУ.

Статтею 1 Закону № 1058-ІУ встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або г платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1. 10. 12 статті 20 Закону № 1058-ІУ страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Варто зазначити, що позивач у періоди з 15.04.2015 по 20.05.2015, з 13.06.2015 по 04.11.2015, з 20.11.2015 по 11.04.2016 проходив військову службу у В/Ч НОМЕР_5 та у В/Ч НОМЕР_6 .

На підтвердження вищезазначеного до матеріалів справи долучено довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 2397 від 28.04.2016, довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 № 5600 від 18.05.2016, довідку № 762 від 25.05.2016 та розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаних доказів підтверджується інформація про відрахування до органу Пенсійного фонду страхових внесків.

Слід зазначити, що відсутність інформації та документів стосовно сплати військовими частинами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного Фонду не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періодів проходження військової служби оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, призначенні пенсії.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про: визнання протиправним та скасування рішення від №08 від 21.02.2022 щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період з 01.09.1983 по 24.06.1985, з 08.05.1987 по 26.06.1990 згідно диплому НОМЕР_1 від 28.06.1990; період отримання допомоги по безробіттю з 01.02.1999 по 26.01.2020; період роботи з 01.06.2000 по 30.09.2000; період проходження військової служби з 15.04.2015 по 20.05.2015, з 13.06.2015 по 04.11.2015, з 20.11.2015 по 11.04.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком на підставі п.4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №08 від 21.02.2022 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 по 24.06.1985 та з 08.05.1987 по 26.06.1990; період отримання допомоги по безробіттю з 01.02.1999 по 26.01.2020; період роботи з 01.06.2000 по 30.09.2000; період проходження військової служби з 15.04.2015 по 20.05.2015, з 13.06.2015 по 04.11.2015, з 20.11.2015 по 11.04.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на підставі п.4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати за сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_7 )

Відповідач: головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Суддя Комар Павло Анатолійович