Справа № 460/1528/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/1528/22 пров. № А/857/11598/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року (суддя Шербаков В.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУДПС у Рівненській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № -1712 від 14.06.2021 на суму 4988,68 грн., № -1712 від 14.06.2021 на суму 4988,68 грн., № -1712 від 14.06.2021 на суму 5277,22 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем неправомірно здійснено нарахування за весь 2019 рік орендної плати в сумі 4988,68 грн., оскільки вказана земельна ділянка була прийнята 01.03.2019 згідно акту прийому передачі земельної ділянки в оренду, який є невід`ємною частиною договору оренди землі від 01.03.2019 та була в користуванні позивача не весь рік, а тільки 10 місяців. Також вказує про те, що за 2020 та 2021 роки відповідачем також неправомірно здійснено нарахування орендної плати за земельну ділянку, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 27.04.2020 ОСОБА_1 (надалі продавець) передає у власність, а ОСОБА_2 (надалі покупець) приймає у приватну власність будівлю прохідної літ. «В-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0267 га, кадастровий номер якої :01:052:0537. Відтак, вказує про те, що згідно частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем правомірно було здійснено нарахування орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер якої :01:052:0537 за 2019-2021 роки з огляду на умови укладеного договору оренди землі від 01.03.2019 та на те, що вказаний договір фактично не було розірвано сторонами. Покликається на те, що у випадку купівлі-продажу нерухомості на орендованій ділянці за землю платять обидва: продавець орендну плату до припинення договору оренди, покупець плату за землю до оформлення договору оренди.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення - рішення № -1712 від 14.06.2021, № -1712 від 14.06.2021, № -1712 від 14.06.2021. Відповідно до податкового повідомлення - рішення № -1712 від 14.06.2021 відповідачем було нараховано позивачу орендну плату за земельну ділянку за 2019 рік в сумі 4988,68 грн. Згідно податкових повідомлень - рішень № -1712 від 14.06.2021 та № -1712 від 14.06.2021 відповідачем було нараховано позивачу орендну плату за земельну ділянку за 2020 рік в сумі 4988,68 грн. та за 2021 рік в сумі 5277,22 грн.

Не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування орендної плати за весь 2019 рік є протиправним, оскільки земельна ділянка фактично була в користуванні не весь рік, а 10 місяців. Також вказав, що нарахування відповідачем орендної плати за земельну ділянку за 2020 та за 2021 роки є протиправним, з огляду на те, що у відповідності до частини першої статті 377 ЦК України до особи покупця, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Отже, ПК України визначив обов`язок і орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу VIII ПК України.

Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За приписами частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують і положення статті 377 ЦК України.

Згідно з пунктом е частини першої статті 141 ЗК України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України Про оренду землі до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до статті 31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року у справі №21-804а16 та постанові від 12 вересня 2017 року у справі №21-3078а16, сформулював правову позицію: якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року в справі № 520/8446/18.

Стосовно прийнятих відповідачем податкових повідомлень - рішень № -1712 від 14.06.2021 та № -1712 від 14.06.2021, відповідно до яких позивачу було нараховано орендну плату за земельну ділянку за 2020 рік в сумі 4988,68 грн. та за 2021 рік в сумі 5277,22 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до матеріалів справи, згідно пункту 1 договору купівлі-продажу від 27.04.2020 р. ОСОБА_1 (надалі продавець) передає у власність, а ОСОБА_2 (надалі покупець) приймає у приватну власність і зобов`язується оплатити будівлю прохідної літ. «В-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0267 га, кадастровий номер якої :01:052:0537.

Відповідно до пункту 1 договору оренди землі від 01.03.2019 р. Рівненська міська рада на підставі рішення від 20.12.2018 р. № 5399 надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств (для обслуговування виробничих приміщень та житлового будинку) з кадастровим номером :01:052:0537.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на те, що будівля прохідної літ. «В-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0267 га, кадастровий номер якої :01:052:0537, була продана ОСОБА_1 для ОСОБА_2 у відповідності до договору купівлі-продажу від 27.04.2020 р., відтак нарахування відповідачем орендної плати за земельну ділянку за 2020 р. в сумі 4988,68 грн. та за 2021 р. в сумі 5277,22 грн. є протиправним, з огляду на те, що у відповідності до частини першої статті 377 ЦКУкраїни до особи покупця, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Зважаючи на цю обставину, апеляційний суд вважає, що з 27.04.2020 позивач не є користувачем земельної ділянки та, відповідно, не є платником земельного податку, а відтак нарахування відповідачем податкових зобов`язань за спірним податковими повідомленнями-рішеннями є безпідставним.

Посилання відповідача на те, що договір оренди земельних ділянок, на яких розташована відчужена частина нерухомості, є дійсними, як на підставу для продовження обов`язку позивача по сплаті орендної плати за такі ділянки, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не звільняють нового власника від обов`язку орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Також, стосовно нарахування відповідачем за весь 2019 рік орендної плати в сумі 4988,68 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №-1712 від 14.06.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 договору оренди землі від 01.03.2019 Рівненська міська рада на підставі рішення від 20.12.2018 р. № 5399 надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств (для обслуговування виробничих приміщень та житлового будинку) з кадастровим номером :01:052:0537.

Згідно пункту 2 договору оренди землі від 01.03.2019 в оренду передається земельна ділянка площею 267 квадратних метрів. У відповідності до пункту 3 договору оренди землі від 01.03.2019 р. на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до пункту 8 договору оренди землі від 01.03.2019 р. договір укладено на 5 років.

Згідно пункту 9 договору оренди землі від 01.03.2019 р. розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 4988,68 грн.

Відповідно до пункту 13 договору оренди землі від 01.03.2019 р. зміна розміру орендної плати при її індексації проводиться без внесення змін до цього договору.

У відповідності до акту прийому передачі земельної ділянки в оренду, який є невід`ємною частиною договору оренди землі від 01.03.2019 земельна ділянка з кадастровим номером :01:052:0537 була передана позивачу 01.03.2019.

Відповідно до податкового повідомлення - рішення № -1712 від 14.06.2021 р. відповідачем нараховано позивачу орендну плату за земельну ділянку за 2019 р. в сумі 4988,68 грн., тобто за весь 2019 рік.

Як вірно зазначає суд першої інстанції, нарахування відповідачем за весь 2019 рік орендної плати в сумі 4988,68 грн. є протиправним, з огляду на те, що вказана земельна ділянка була прийнята позивачем 01.03.2019 згідно акту прийому передачі земельної ділянки в оренду, який є невід`ємною частиною договору оренди землі від 01.03.2019 та була в користуванні не весь рік, а фактично тільки 10 місяців, проте орендна плата нарахована відповідачем за весь 2019 рік.

Відповідач в апеляційній скарзі не обґрунтовує правомірність нарахування орендної плати за весь 2019 рік, отже з огляду на вищенаведене, висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року в справі №460/1528/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш