Справа № 580/5593/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2023 року справа № 580/5593/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

16 листопада 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність командування військовою частиною НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 на підставі абзацу 12-го підпункту "г" пункту 2-го ч. 4 статті 26 закону № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року в зв`язку із перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років;

2) зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 та Міністерство оборони України прийняти рішення, яким, на підставі абзацу 12-го підпункту "г" пункту 2-го ч. 4 статті 26 закону № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року в зв`язку із перебуванням утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років." - звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з метою звільнення з військової служби звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 . Листом від 08.11.2022 Військова частина НОМЕР_1 повідомила його про те, що подання повернене без реалізації в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 року та є підставою до звільнення. Однак йому було відмовлено у задоволені заяви з формальних, на думку позивача, причин. Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 30.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за результатами розгляду подання про звільнення позивача з військової служби командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби та залишення подання командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2022 №9214 без реалізації, про що повідомлено командира військової частини НОМЕР_2 службовим листом від 08.11.2022 за №7721дск. Підставою для відмови у задоволенні рапорту стало те, що серед документів, поданих позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби, нема таких документів, які б могли підтвердити відсутність батька ОСОБА_2 , 2005 р.н., -або поважних - причин, за яких він не може надавати їй належного утримання чи про звільнення його від обов`язку такого утримання.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 з метою звільнення з військової служби звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 .

03.11.2022 за вхідним номером №9214 до ВЧ НОМЕР_1 надійшов супровідний лист командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.11.2022 №1053 з поданням про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та утримується в списках особового складу і на всіх видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини як перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

До подання про звільнення позивача були додані копії таких документів:

- свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 11.04.2013;

- свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 14.02.2005;

- свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 21.08.2019;

- свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , серії НОМЕР_6 ;

- довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Бази Громади Калуської міської територіальної громади від 19.10.2022 №865832.

За результатами розгляду подання про звільнення позивача з військової служби командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби та залишення подання командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2022 №9214 без реалізації, про що повідомлено командира військової частини НОМЕР_2 службовим листом від 08.11.2022 за №7721дск.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Не погодившись із відповіддю, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ(надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач, він був мобілізований на військову службу під час загальної мобілізації.

Відповідно до п. 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153"Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 ( зі змінами ) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ( далі Інструкція ).

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою звільнення з військової служби звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 .

03.11.2022 за вхідним номером №9214 до ВЧ НОМЕР_1 надійшов супровідний лист командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.11.2022 №1053 з поданням про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 та утримується в списках особового складу і на всіх видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини як перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

До подання про звільнення позивача були додані копії таких документів:

- свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 11.04.2013;

- свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 14.02.2005;

- свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 21.08.2019;

- свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , серії НОМЕР_6 ;

- довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Бази Громади Калуської міської територіальної громади від 19.10.2022 №865832.

За результатами розгляду подання про звільнення позивача з військової служби командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби та залишення подання командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2022 №9214 без реалізації, про що повідомлено командира військової частини НОМЕР_2 службовим листом від 08.11.2022 за №7721дск.

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до частини 2 та 4 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 268 СК мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що серед документів, поданих позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби, нема таких документів, які б могли підтвердити відсутність батька у ОСОБА_2 , 2005 р.н., -або поважних - причин, за яких він не може надавати їй належного утримання чи про звільнення його від обов`язку такого утримання.

Суд звертає увагу, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення.

Факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа має вирішити у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням Довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано до суду доказів перебування на його утриманні ОСОБА_2 2005 р.н., то дії відповідача щодо прийняття рішення про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби та залишення подання командира військової частини НОМЕР_2 від 03.11.2022 №9214 без реалізації є правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч.1 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат (судовий збір, витрати на правничу допомогу) відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО