Справа № 120/7082/22
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

04 січня 2023 р. Справа № 120/7082/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій щодо відмови в перерахунку його пенсії на підставі заяви від 01.03.2022 року та зарахування до страхового стажу періоди роботи за 2004-2009 роки в Російській Федерації.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у адміністративній справі від 07.09.2022 розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву.

Представником відповідача, у встановлений судом строк, подано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Окрім того відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Російській Федерації в ООО "Связьстройрем №851" 2004 р. по 2009 р. у зв`язку з відсутністю підтвердження сплати страхових внесків. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було надіслано запит до державної установи відділення Пенсійного фонду Російської Федерації щодо підтвердження періоду роботи позивачем в СМПУ-851. Листом, який надійшов на адресу відповідача повідомляється про відсутність будь-яких відомостей про нарахування та сплату страхових внесків. Після чого відповідачем Головним управлінням було повторно надіслано запит для підтвердження факту сплати страхових внесків. Відповідь на надісланий запит на адресу відповідача не надходила. Проте зазначено, що після надходження відповіді, Головним управління буде розглянуто можливість врахування відповідних даних при розрахунку пенсійного забезпечення. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши усі обставини справи, та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне. Позивач знаходиться на пенсійному обліку у відповідача, страховий стаж становить 33 роки.

01.03.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії на підставі архівних довідок, оскільки до призначень та обчислень пенсії не враховані роки роботи за періоди з 2004 по 2009 в Російській Федерації.

До позовної заяви позивач долучив копії архівних довідок №СИЦ/3641-с, СИЦ/3642-с, довідку про стаж, заробітну плату та інші відомості Федеральної казенної установи «Російський державний архів економіки».

За результатами розгляду заяви, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача про те, що будь-які відомості про нарахування та сплату страхових внесків із зазначених сум заробітків за відображені періоди саме до Пенсійного фонду Російської Федерації відсутні. Відповідач повторно 10.12.2021 надіслав запит на адресу державної установи відділення Пенсійного фонду Російської Федерації. Відповіді, на надісланий запит, не отримано.

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування періодів роботи за 2004-2009 роки до його страхового стажу протиправними, позивач звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Судом встановлено, що спірним моментом у цій справі є фактично не зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи на території Російської Федерації в ООО "Связьстройрем № 851" 2004 р. по 2009 р.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першочергово звертає увагу на ту обставину, що оскільки трудовий стаж набутий позивачем на території Російської Федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 року за № 1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та Російська Федерація..

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі, пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в Росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період. При цьому, відмовляючи в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу, відповідач зазначив, що з метою надання практичної допомоги позивачу у підтвердженні факту сплати страхових внесків за період роботи протягом 2004-2009 років за кордоном Головним управлінням повторно надіслано запит на адресу Державної установи Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації від 10.12.2021, однак відповідь на надісланий запит на адресу Головного управління не надходила.

Разом із тим, суд критично оцінює такі посилання відповідача, адже невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків призвело до позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Крім того, як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Разом із тим, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача в суду немає.

В той же час відповідач у оскаржуваній відмові в перерахунку пенсії взагалі не мотивував причини, за яких останній не взяв до уваги довідки про період роботи позивача, довідки про доходи позивача, не вказав обставини, за яких відсутність прямих доказів щодо сплати страхових внесків унеможливлює чи позбавляє права особи на зарахування спірних періодів його трудової діяльності до страхового стажу, якщо такі відомості опосередковано проявляються з інших наданих матеріалів. Більше того, відповідач, не дочекавшись відповіді на своє інформаційне звернення від 10.12.2021 за вих. № 200-0206-8/81917 відмовив позивачу ОСОБА_1 з підстав відсутності підтвердження періоду роботи і заробітної плати позивача за період з 05.2004 по 12.2009 в СМП-851.

Так, суд звертає увагу сторін, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, із вищевикладеного слідує, що будь-яких законних передумов не зараховувати позивачу періоди його роботи в Російській Федерації в МП "Салехардремстрой" за період роботи з 14.11.2003 по 24.09.2008 у відповідача не було.

Слід додатково зазначити, що пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Для підтвердження страхового стажу, набутого в Російській Федерації, позивачем надано архівні довідки про заробітну плату та довідки про відрахування із заробітної плати податків на доходи з 2004 по 2009 роки. У яких зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював в ООО «Связьстройрем №851» у періоди з 2004 по 2009 роки, що відповідачем не заперечується.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періоду роботи з 05.2004 по 12.2009 у ООО «Связьстройрем №851» до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 05.2004 по 12.2009 включно в ООО «Связьстройрем №851» до страхового стажу для перерахунку пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: