Справа № 240/12470/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/12470/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пільгової пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 04.01.2022.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням віку на 5 років, оскільки він надав докази проживання та у зоні посиленого радіологічного контролю .

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що за наданими документами період проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю становить 11 років 11 місяців 27 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на три роки. Право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на три роки позивач набуде з 02.01.2024.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням 4 категорії.

Досягнувши 55-річного віку, позивач звернувся з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії відповідно до п.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Листом від 18.02.2022 відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС".

Причиною відмови послугувало те, що за даними моїх документів, зокрема довідки щодо місця проживання від 14.12.2021 за №4002, виданою Виконавчим комітетом Коростенської міської ради, позивач постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю з 25.01.1991 р. по 05.07.2001 р. в селі Мирний, з 05.07.2001 року по теперішній час в місті Коростені. Відповідно до довідок від 03.09.2021 №642 та №643, які видані товариством з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод", у період з 11.08.1987 р. по 12.01.1990 р. та 25.12.1990 р. по 10.02.1994 р., працював в ТДВ "Коростенський щебзавод", яке знаходиться за адресою: Житомирська область, Коростенський район, смт.Мирний, вулиця Каштанова, буд.3. Селище Мирний відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, а місто Коростень відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Однак, згідно з постановою ВРУ № 1915-111 від 13.07.2000 "Про зміну меж міста Коростень Житомирської області", селище Мирний включено в межу міста Коростеня.

Відповідно до відповіді, позивачем документально підтверджено проживання у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років 11 місяців 27 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. З 13.07.2000 позивач проживає в зоні гарантованого добровільного відселення. Право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на три роки позивач набуде з 02.01.2024.

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі-Закон N 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки * та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абзац 5).

Згідно із приміткою до зазначено пункту, початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні радіологічного контролю з моменту аварії, станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, для призначення відповідно до вимог частини другої статті 55 Закону №796-XII пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років можливо, окрім іншого, за умови постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року, яке надає право на зниження пенсійного віку на 2 роки, та постійного проживання у цій зоні станом на 1 січня 1993 року сумарно ще 9 років, яке відповідно надає право на зниження пенсійного віку ще на три роки (один рік за кожні 3 роки).

При цьому, суд вважає, що початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки) в даному випадку не застосовується, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання та (або) роботи позивача зоні посиленого радіологічного контролю, з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31 липня 1986 року.

За таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання.

Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 14.12.2021 ОСОБА_1 , постійно проживав та був зареєстрований з 25.01.1991 по 05.07.2001 в селищі Мирний, що відносилось до зони посиленого радіологічного контролю. Згідно постанови ВРУ № 1915-111 від 13.07.2000 с.Мирний включено в межі міста Коростень, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

У період з 11.08.1987 по 12.01.1990 позивач працював автослюсарем III розряду в автотранспортному цеху ТДВ "Коростенський щебзавод" та з 25.12.1990 по 10.02.1994 водієм III класу в автотранспортному цеху ТДВ "Коростенський щебзавод", що підтверджується довідками від 03.09.2021 №642 та №643, які видані товариством з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод". Коростенський щебзавод знаходиться у с.Мирний.

Відповідач позивачу підтвердив факт проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років 11 місяців 27 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Разом з тим, з досліджених доказів судом встановлено підтвердження факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю за період з 11.08.1987 по 13.07.2000 - 13 років 11 місяців 3 дні.

Отже, суд вважає, що наданих позивачем доказів недостатньо для підтвердження факту наявності права на зниження пенсійного віку на 5 років.

При цьому, слід звернути увагу на те, що особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали або працювали у зоні посиленого радіологічного контролю встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки, однак належних та допустимих доказів на підтвердження проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31.07.1986 матеріали справи не містять.

Особам, які не працювали/не проживали в зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку 1 рік за 3 роки проживання/роботи - для осіб, які проживали/працювали у зоні посиленого радіологічного контролю.

Судом не заперечується наявність у позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи особи 4 категорії .

Обставина, що станом на 1 січня 1993 року позивач прожив або відпрацював в зоні поселеного радіоекологічного контролю не менше 4 років не є спірною. Разом з тим така лише свідчить про наявність у позивача права на зменшення пенсійного віку, про те не є обов"язковою умовою для зменшення пенсійного віку одразу на 5 років.

Долучені до позову докази (посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (категорія 4) свідчить лише про факт проживання позивача станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше чотирьох років, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років.

Разом з тим, інші періоди роботи позивача та проживання, які зазначені позивачем, суд оцінює критично, оскільки вони стосуються зони гарантованого добровільного відселення, тобто третьої зони, у той же час згідно зі статтею 55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

За таких обставин, позивач не відповідає усім умовам, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, а відтак відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні бажаної ним пенсії .

Суд не бере до уваги доводи відповідача, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу приймалося Головним управління Пенсійного фонду України у Харківській області, оскільки такі докази у матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач звернувся із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке і повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії, яке є предметом оскарження. Тобто, органом, що призначає пенсію у даному випадку є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. При цьому, будь-яких правовідносин з Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області у позивача не виникало.

В той же час, зазначені обставини не спростовують відсутності у позивача права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років та правомірності відмови у призначенні такої пенсії.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необгрунтований, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос