Справа № 380/12221/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/12221/22 пров. № А/857/14969/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Кисельовою О.Й. у м. Львові у справі №380/12221/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив:

- визнати протиправні дії Міністерства оборони України в частині затвердження штату № 41/045 військової частини НОМЕР_1 та встановлення станом на 10.06.1996 посадового окладу - "12,5" для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт", яку обіймав ОСОБА_1 , та відповідно з врахуванням цього, встановлення станом на 12.10.1996 посадового окладу для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт", яку обіймав ОСОБА_1 , у розмірі 123,00 грн, який відображений у грошовому атестаті серії ЗC № 265225;

- визнати протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_2 у застосуванні для призначення пенсії ОСОБА_1 посадового окладу у розмірі 123,00 грн та для перерахунку пенсії на підставі постанови КМУ від 22.05.2000 №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" посадового окладу встановленого станом на 01.07.2000 у розмірі 197,00 грн, а також у видачі довідок: від 31.03.2008 на підставі постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із визначенням посадового окладу у розмірі 1190,00 грн та від 11.03.2018 на підставі постанови КМУ від 30.09.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із визначенням посадового окладу у розмірі 5 920,00 грн;

-визнати протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі ОСОБА_1 довідки про розмір грошового забезпечення віл 22.06.2022 № С/ 3554 станом на 05.03.2019 для перерахунку пенсії із зазначенням у ній: розміру посадового окладу (30 т. р.) - 5920,00 грн, надбавки за вислугу років 50% - 3700,00 грн, надбавки за особливості проходження служби 65% - 7215,00 грн, надбавки за службу в умовах режимних обмежень 10% - 592,00 грн., премії 35% - 2072,00 грн;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти та видати для Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.1999 по 30.06.2000 із встановлення посадового окладу у розмірі 154,00 грн, з 01.07.2000 по 31.12.2007 із встановлення посадового окладу у розмірі 250,00 грн; з 01.01.2008 по 31.12.2018 із встановлення посадового окладу у розмірі 1900,00 грн, з 01.01.2018 по 31.03.2019 із застосуванням 54 тарифного розряду, що відповідає розміру посадового окладу - 9303,00 грн.;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівської області нову довідку про розмір грошового забезпечення із зазначенням відомостей про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 05.03.2019 для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії, із визначеним розміром складових грошового забезпечення : розмір посадового окладу - 9303,00 грн, окладу за військове спеціальним званням - 1480,00 грн., надбавки за вислуги років - 5392,00 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань - 15 528,00 грн, надбавки за службу в умовах режимних обмежень 139,005 грн. (9303х15%), премії 33,3 % у розмірі 11022,00 грн у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивач необґрунтовано впродовж більш, ніж 20 років (посадовий оклад визначений у 1996 році, пенсія призначена у 1999 році) без поважних причин не реалізовував своє право на звернення до суду за захистом порушеного права, що дає підстави для висновку про відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, а матеріали справи скерувати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наведеним доводам в обгрунтування поважності підстав пропуску строку звернення з адміністративним позовом. Згідно доводів скаржника, на розгляд суду ним налано ряд доказів, які вказують на тривале листування із відповідачами з приводу віднесення його посади до категорії посади «начальника управління», що впливало на розмір грошового забезпечення (посадового окладу), який використовувався для призначення та перерахунку його пенсії, тобто, на думку скаржника, ним вживались впродовж тривалого часу активні заходи для врегулювання спірних правовідносин у досудовому порядку. Зауважує, що з даним позовом він звернувся у зв`язку із застосуванням для призначення його пенсії складових грошового забезпечення, які не відповідають його посаді та нормам законодавства, що має наслідком отримання пенсії у заниженому розмірі. При цьому не погоджується із висновками суду першої інстанції, що положення ст. 51 Закону Україн «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не є застосовними, оскільки, на переконання скаржника, призначення та перерахунок пенсії є похідною дією від видачі довідок про розміри грошового забезпечення. Протиправна невиплата пенсії, яка сталася з вини держави в особі її компетентних органів, може бути віднесена до триваючих порушень, оскільки пенсійний орган протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань або допускає протиправну поведінку стосовно пенсіонера, чим порушує право на соціальний захист.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що спірні правовідносини позивача із Міністерством оборони України виникли з приводу незгоди позивача із встановленням Міністерством оборони України у штатному розписі в/ч НОМЕР_2 станом на 10.06.1996 коефіцієнту співвідношення посадового окладу до мінімальної заробітної плати для посади "начальника самостійного управління".

Відтак, суд встановив, що даний спір у частині визначення Міністерством оборони України у штатному розписі військової частини НОМЕР_1 розміру посадового окладу для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт" стосується проходження ОСОБА_1 військової служби, тобто проходження публічної служби.

Інші позовні вимоги, звернуті до ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосуються видачі у березні 2008 року, березні 2018 року та червні 2022 року довідок про розмір грошового забезпечення із зазначенням сум посадового окладу та інших складових грошового забезпечення у розмірі меншому, ніж належить позивачу. Видача зазначених довідок із заниженими сумами складових грошового забезпечення, на переконання позивача, зумовлена неправомірним встановленням Міністерством оборони України у штатному розписі в/ч НОМЕР_2 станом на 10.06.1996 коефіцієнту співвідношення посадового окладу до мінімальної заробітної плати для посади "начальника самостійного управління".

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з підстав пропуску строку звернення до суду, врахував, що штатний розпис позивач оскаржує у зв`язку із тим, що виплата посадового окладу у меншому розмірі призвела до неправильного нарахування пенсії, та виснував, що про порушення свого права, пов`язаного з проходженням публічної служби, позивач дізнався з часу отримання пенсії.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Відповідно до вимог частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачем при зверненні до суду пропущено шестимісячний строк звернення, вказавши на невідповідність позовної заяви вимогам статті 161 КАС України, залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу 10-денний строк з дати отримання даної ухвали для усунення недоліку позовної заяви шляхом подання клопотання про поновлення строку із зазначенням причин його пропуску та доказів їх поважності.

Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску судом першої інстанції визнані неповажними, оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись» .

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушення її прав, свобод та інтересів.

Згідно доводів позивача невірне встановлення посадового окладу, який враховувався для призначення та перерахунку пенсії призвело до нарахування пенсії у неналежному розмірі, відтак про порушення свого права, пов`язаного з проходженням публічної служби, позивач дізнався з часу отримання пенсії.

У контексті наведеного, апеляційний суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

У даному спорі встановлено, що позивач звернувся з цим позовом до суду 06.09.2022 Грошове забезпечення для призначення пенсії позивачу визначено 03.03.1999, а пенсія призначена на підставі розрахунку на пенсію за вислугу років служби. Зі змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.05.1999 ХВ 51569 з додатком (підтвердження до грошового атестату), встановлено, що про розмір грошового забезпечення позивачу було відомо 17.05.1999. Отже, з цього часу позивач був ознайомлений з усіма складовими грошового забезпечення, з якого призначалась пенсія, та їх розміром, в тому числі з розміром посадового окладу для посади "начальника управління 66 управління начальника робіт".

У свою чергу, про розмір складових грошового забезпечення для перерахунку пенсійних виплат позивач був обізнаний з отриманням від ІНФОРМАЦІЯ_1 у березні 2008 року, березні 2018 року та червні 2022 року відповідних довідок.

Звернення позивача до різних установ та тривале листування із відповідачами на думку суду апеляційної інстанції, не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки позивачем не вказано на будь-які інші об`єктивні чи суб`єктивні обставини, що могли позбавити можливості позивача звернутися в межах строку, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що отримання позивачем листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.06.2022 № с/3604 у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почаві вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що нереалізація позивачем права на вчасне звернення до суду в даному випадку зумовлена його власною поведінкою та зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не якзакончи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» , «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеження права на звернення за захистом прав свобод та інтересів встановленням строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду з даними позовними вимогами, а тому поділяє висновки суду першої інстанції про застосування до позовних вимог, що заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду правових наслідків, передбачених ч.2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інших належних та об`єктивно обумовлених доводів, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції апеляційна скарга позивача не містять.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законних судових рішень, які скасуванню не підлягають.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 123, 242, 308, 309, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №380/12221/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний