Справа № 500/4282/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4282/22

26 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 червня 2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення їй пенсії по інвалід ності з 01 липня 2022 року. 22 липня 2022 року відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж ОСОБА_1 відповідечем визначено в 10 років 09 місяців 07 днів, при необхідному 13 років.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та порушує її законні права та інтереси, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.12.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

01 квітня 2022 року ОСОБА_1 виповнилось 55 років.

30 травня 2022 року Тернопільським обласним центром медико-соціальної експертизи (онкологічна міжрайонна спеціалізована МСЕК) їй довічно вста новлена третя група інвалідності.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи віком від 52 років до досягнення 55-ти років, яким встановлено інвалідність 2-ої або 3-ої групи, при наявності страхового стажу 13 років на час настання інвалідності або на день звернення за інвалідністю, мають право на пенсію по інвалідності, а особи від 56 років до досягнення 59 років - при наявності страхового стажу 14 років.

На час встановлення інвалідності страховий стаж позивача становить більше 15 років.

09 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення їй пенсії по інвалід ності з 01 липня 2022 року.

12 липня 2022 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області було проведено перевірку достовірності поданої нею довідки про стаж її роботи в Товаристві власників земельних і майнових паїв «Вільна Україна», що в селі Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області, за період з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1999 року.

При проведенні перевірки було використано книгу обліку трудового стажу за 1993-1999 роки, у якій прізвище позивача на посаді повара вказаного Товариства первинно було вказано як « ОСОБА_1 », з подальшим виправ ленням на « ОСОБА_2 ». По зазначеній причині, вказаний період її роботи не зараховано до страхового стажу, який - згідно даних Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, становить 10 років 09 місяців 07 днів.

22 липня 2022 року відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ». Її страховий стаж відповідечем визначено в 10 років 09 місяців 07 днів, при необхідному 13 років. До страхового стажу відповідачем не зараховано період роботи з 1993 року по 1999 рік включно поваром в Товаристві власників земельних і майнових паїв «Вільна Україна», що в селі Ласківці Теребовлянського (на даний час Тернопільського) району Тернопільської області, оскільки відповідно до акту звірки книги обліку трудового стажу за 1993-1999 роки, в первинних документах ім`я позивача зазначене як « ОСОБА_3 », а тому не відповідає її паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Дане рішення позивачем отримано в середині листопада 2022 року.

Не погодившись із даним рішенням пенсійного органу, так як позивач вважає його протиправним, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи віком від 52 років до досягнення 55-ти років, яким встановлено інвалідність 2-ої або 3-ої групи, при наявності страхового стажу 13 років на час настання інвалідності або на день звернення за інвалідністю, мають право на пенсію по інвалідності, а особи від 56 років до досягнення 59 років - при наявності страхового стажу 14 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058- IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, за період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 лис топада 1991 року.

За період до 1 січня 2004 року до стажу роботи зараховується час навчання на денній формі у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в учили щах, тощо.

На протязі шести місяців, з квітня по жовтень місяць 1986 року, позивач навчалась в школі на кондитера при Тернопільській споживспілці, що в місті Тернопіль.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , яка заповнена 12 жовтня 2019 року в СГТзОВ «Ласковецький бровар», що в селі Ласківці Тернопільського (колишнього Теребовлянського) району Тернопільської області, є такі записи щодо її трудової діяльності.

В період з 12 жовтня 2019 року по 09 січня 2020 року, з 15 травня по 14 грудня 2020 року працювала підсобним працівником в СГТзОВ «Ласковецький бровар», що в селі Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області.

Окрім того, трудовий та страховий стаж позивача, згідно наявних у неї документів, свідчить про те, що ОСОБА_1 :

- з грудня 1985 року по грудень 1991 року, з переривами, працювала в об`єднанні підприємств громадського харчування Теребовлянського районно го споживчого товариства, що в місті Теребовля Тернопільської області;

- в період з 1993 року по 1999 рік включно працювала поваром в това ристві власників земельних і майнових паїв «Вільна Україна», що в селі Ласківці Теребовлянського (на даний час Тернопільського) району Тернопільської області;

- в період з 22 червня по 31 грудня 2004 року; з 11 червня по 12 грудня 2005 року та з 12 травня по 15 жовтня 2006 року працювала в приватному аг ропромисловому підприємстві «Богдан», що в селі Ласківці Теребовлянського (на даний час Тернопільського) району Тернопільської області.

З 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди, коли люди на перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіт тю (ст. 24 Закону № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стра хування » від 09 липня 2003 року).

В період з 31 січня 2005 року по 09 червня 2005 року; з 21 грудня 2005 ро ку по 11 травня 2006 року; з 10 травня 2007 року по 03 лютого 2008 року, з 15 грудня 2020 року по 10 вересня 2021 року позивач перебувала на обліку в Теребовлянській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості, що в місті Те ребовля Тернопільської області і отримувала допомогу по безробіттю.

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до абзацу першого частини другої ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII (надалі, Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі, Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 року.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою, запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Міністерства і відомства за згодою з відповідними галузевими профспілками можуть, як виняток, дозволити підприємствам, що працюють в умовах територіальної роз`єднаності (підпорядковані структурні підрозділи розташовані на великій відстані), проводити ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки, в заочному порядку шляхом направлення власникам книжок відповідних повідомлень з наступною відміткою про це в особистій картці.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Позиція відповідача суперечить постанові ВС/КАС № 638/18467/15-а від 30 вересня 2019 року, згідно якої формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Оцінюючи наведені вище докази суд приходить до висновку, що спірний період роботи з 1993 року по 1999 рік включно поваром в товаристві власників земельних і майнових паїв «Вільна Україна», що в селі Ласківці Теребовлянського (на даний час Тернопільського) району Тернопільської області, вказані в оскаржуваному рішенні, стосуються трудової діяльності саме позивача ОСОБА_1 та були безпідставно не взяті до уваги відповідачем через наявне виправлення в прізвищі позивача, а тому підстав для неврахування даного періоду у суду немає.

Крім цього, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Однак, пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у книгах обліку трудового стажу можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність їх записів у таких книгах.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.04.2019 у справі № 593/1452/16-а.

Відтак, аналізуючи вищенаведені правові норми, численну практику касаційного суду щодо даної категорії справ та фактичні обставини справи, суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 1993 року по 1999 рік, включно поваром в товаристві власників земельних і майнових паїв «Вільна Україна», що в селі Ласківці Теребовлянського (на даний час Тернопільського) району Тернопільської області та призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 01.07.2022р.

Суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу «належного урядування», зокрема, у справі «Лелас проти Хорватії» (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу» (пункт 74).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.07.2022.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції від 28.11.2022.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 липня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інва лідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопіль ській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 1993 року по 1999 рік включно поваром в товаристві власників земельних і майнових паїв «Вільна Україна», що в селі Ласківці Теребовлянського (на даний час Тернопільського) району Тернопільської області.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопіль ській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 01 липня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сплачений судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, відповідно до квитанції № 11 від 28.11.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.