Справа № 380/13846/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди: з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року вихователь диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст» (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року працювала на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст». Надалі з 26 листопада 1999 року і дотепер позивачка працює вихователем дитячої установи № 15. Відтак майже весь страховий стаж позивачки (понад 30 років) це стаж працівника освіти у закладах державної та комунальної форми власності.

З 30 липня 2021 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Однак при призначенні пенсії позивачці їй не виплачено грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, передбачену пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 (далі також грошова допомога). Листом від 07 грудня 2021 року № 18100-17694/С-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку про те, що відповідно до записів її трудової книжки до спеціального страхового стажу можливо зарахувати період роботи з 26 листопада 1999 року по 30 червня 2021 року на посаді вихователя дитячої установи № 15, який становить 21 рік 06 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення та виплати грошової допомоги. Періоди роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст» до спеціального страхового стажу не зараховані, оскільки вказаний заклад не затверджений Переліком закладів освіти.

Позивачка вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати їй грошової допомоги, протиправною, оскільки право особи на отримання такої допомоги пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Позивачка вказує, що починаючи з 02 вересня 1982 року і дотепер є працівником освіти. «Дитячий комбінат» це довільна назва дошкільного навчального закладу (як правило ясел-садка), який був поширений за часів колишнього СРСР. До 11 липня 2001 року частина 1 статті 34 Закону України «Про освіту» мала таку редакцію: «Дошкільними закладами освіти є: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки та інші». Тобто наведений перелік дошкільних навчальних закладів не є вичерпним, а тому диткомбінат слід вважати закладом освіти, робота вихователем в якому дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Позивачка звертає увагу на те, що Стрийський завод «Металіст», при якому діяв диткомбінат, був державним підприємством, яке входило у Всесоюзне промислове об`єднання «Союзгеотехніка» Міністерства геології СРСР, тому вона виконувала роботу на посаді вихователя в закладі державної форми власності. У статусі державного підприємства Стрийський завод «Металіст» перебував до 07 грудня 1995 року, оскільки надалі був перетворений у відкрите акціонерне товариство. Відтак, на переконання позивачки, весь період роботи на цьому заводі належить враховувати до спеціального страхового стажу, а періоди з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року і з 28 травня 1984 року по 07 грудня 1995 року до стажу, необхідного для виплати грошової допомоги (як роботу у закладі державної форми власності).

Позивачка підсумовує, що у неї наявний необхідний спеціальний стаж роботи понад 30 років на посадах працівника освіти, на пенсію вона вийшла саме з такої посади в закладі державної форми власності, а також до моменту виходу на пенсію відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії не отримувала. Тому позивачка вважає, що має право на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, однак в реалізації такого права відповідач їй протиправно відмовив.

З огляду на вищенаведене просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Також у позовній заяві позивачка вказує, що понесла та очікує понести судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Витрати на правничу допомогу можуть зрости в залежності від обсягу такої допомоги, яка буде надана адвокатами у справі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Постанова № 909) затверджений Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право не пенсію за вислугу років. Розділом І «Освіта» та підрозділом «Дошкільні навчальні заклади» Постанови № 909 передбачена, зокрема і посада вихователя. Положенням про дошкільний навчальний заклад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 року № 305 визначено типи дошкільних навчальних закладів, серед яких дитячий комбінат відсутній.

Відповідач зазначає, що педагогічні працівники дитячих садків підприємств, установ, організацій користуються правом на пенсію за вислугу років у тому випадку, якщо вони структурно виділені і відповідно до статуту (положення про них) є дошкільним навчальним закладом. Періоди роботи позивачки з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст» до спеціального стажу не зараховуються, оскільки вищезазначений тип закладу не передбачений Переліком закладів освіти.

Також відповідач звертає увагу на те, що умовою виплати грошової допомоги є робота особи на посадах в закладах та установах державної або комунальної форми власності. У позовній заяві позивачка робить висновок про те, що до спеціального страхового стажу належить зарахувати періоди її роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 07 грудня 1995 року, однак у прохальній частині позовної заяви просить зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року і з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року.

Відповідач підсумовує, що з огляду на викладені вище обставини та, враховуючи відсутність у позивачки необхідного 30-річного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підстави для призначення та виплати їй грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відсутні.

З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив, в якій додатково вказує, що зворотної дії в часі для визначення приналежності її місця праці до дошкільних навчальних закладів норми постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 року № 305 звісно не мають. Повторює, що весь період роботи на Стрийському заводі «Металіст» належить враховувати до спеціального страхового стажу, а періоди з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року і з 28 травня 1984 року по 07 грудня 1995 року до стажу, необхідного для виплати грошової допомоги (як роботу у закладі державної форми власності). Саме тому жодної суперечності у викладених доводах позовної заяви немає.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 07 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року позовну заяву після відкриття провадження у справі залишено без руху.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року розгляд справи продовжено.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Заяву представника позивачки про поновлення строку на звернення до адміністративного суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за участю сторін відмовлено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10 вересня 1982 року позивачка з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року і з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року працювала на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст». З 26 листопада 1999 року позивачка працює вихователем дитячої установи № 15.

З 30 липня 2021 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

12 листопада 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій вказала, що виплату одноразової допомоги в розмірі десяти пенсій не отримала, оскільки період стажу роботи в дитячому закладі заводу «Металіст» не враховано до вислуги років. Просила повідомити про причини невиплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 07 грудня 2021 року № 18100-17694/С-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку на її заяву про те, що відповідно до записів її трудової книжки до спеціального страхового стажу можливо зарахувати період роботи з 26 листопада 1999 року по 30 червня 2021 року на посаді вихователя дитячої установи № 15, який становить 21 рік 06 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058. Періоди роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст» до спеціального страхового стажу не зараховані, оскільки вказаний заклад не затверджений Переліком закладів освіти. Педагогічні працівники дитячих садків підприємств, установ, організацій користуються правом на пенсію за вислугу років у тому випадку, якщо вони структурно виділені і відповідно до статуту (положення про них) є дошкільним навчальним закладом.

15 серпня 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила призначити та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.

Листом від 07 вересня 2022 року № 12367-12357/С-52/8-1300/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку на її заяву про те, що згідно із статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Позивачка, вважаючи порушеним своє право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності/відсутності у позивачки права на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі Порядок № 1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 установлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

А пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17.

Суд встановив, що відповідач не виплатив позивачці грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, покликаючись на відсутність у неї необхідного 30-річного стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону 1788.

Так, до спеціального страхового стажу відповідач не зарахував позивачці періоди її роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст», оскільки вказаний заклад не затверджений Переліком закладів освіти.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Підрозділом «Дошкільні навчальні заклади всіх типів» розділу І «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, передбачена, зокрема, і посада вихователя у дошкільних навчальних закладах всіх типів.

Пунктом 2 Примітки до Постанови № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Крім того, розділом «Посади педагогічних працівників» Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, встановлено, що посада вихователя належить до посад педагогічних працівників.

Отже, робота на посаді вихователя у дошкільних навчальних закладах всіх типів незалежно від форми власності або відомчої належності таких закладів дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що Постановою № 909, якою затверджений, зокрема Перелік закладів, установ освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачений такий заклад дошкільної освіти як диткомбінат.

Однак суд звертає увагу відповідача на те, що вказаною Постановою передбачено дошкільні навчальні заклади всіх типів, а не виділено окремо якість конкретні типи дошкільних навчальних закладів, робота у яких на посаді, зокрема вихователя дає право на пенсію за вислугу років.

Так, частина перша статті 34 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII (у редакції, яка діяла до липня 2001 року) визначала, що дошкільними закладами освіти є: дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки, сімейні, прогулянкові, дошкільні заклади компенсуючого (для дітей, які потребують корекції фізичного і психічного розвитку) та комбінованого типів з короткотривалим, денним, цілодобовим перебуванням дітей, а також дитячі садки інтернатного типу, дитячі будинки та інші.

Вжите у цій нормі словосполучення «та інші» вказує, що визначений нею перелік типів дошкільних закладів освіти не є вичерпним, а отже до таких можуть належати й інші, за умови, що вони виконують функцію короткотривалого, денного чи цілодобового перебування у них дітей, тобто функцію, яка притаманна саме дошкільному навчальному закладу.

Суд також відзначає, що «диткомбінат (дитячий комбінат)» це фактично довільна назва дошкільного навчального закладу комбінованого типу (як правило, ясел-садка), яка була поширеною за часів колишнього СРСР (звісно, наразі більшість перейменовано у дитячі садки чи ясла-садки, проте й досі трапляються такі назви). Однак формальна назва закладу, де особа працювала, не може погіршувати її становище, особливо зважаючи на те, що до 11 липня 2001 року частина перша статті 34 Закону України «Про освіту» мала редакцію, аналіз якої давав підстави однозначно стверджувати, що наведений нею перелік дошкільних навчальних закладів не був вичерпним.

Крім того, суд при дослідженні змісту долучених позивачкою до позовної заяви наказів Стрийського заводу «Металіст» встановив, що такі оперують різними назвами одного й того ж дошкільного навчального закладу, а саме: «диткомбінат № 19» (наказ № 183-к від 03 вересня 1982 року, наказ № 115-к від 12 травня 1984 року, наказ № 122-к від 24 травня 1984 року); «дитячий садок № 19», «дитячий садок № 19 «Чебурашка» (наказ № ІІІ-к від 25 листопада 1999 року, штатний розпис персоналу керівників, спеціалістів та службовців Стрийського заводу «Металіст» на 1992 рік, штатний розпис працівників дитячого садка № 19 з 01 травня 1994 року, штатний розклад працівників дитячого садка № 19 Стрийського державного заводу «Металіст» на 1996 рік).

Вказане свідчить про те, що фактично диткомбінат № 19, в якому працювала позивачка у спірні у цій справі періоди, незважаючи на свою формальну назву, був дитячим садком, який виконував функцію перебування у ньому дітей, тобто функцію, притаманну саме дошкільному навчальному закладу.

Покликання відповідача на те, що Положенням про дошкільний навчальний заклад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 року № 305, визначено типи дошкільних навчальних закладів, серед яких дитячий комбінат відсутній, суд оцінює критично, оскільки вказана Постанова прийнята вже після викладення статті 34 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» в новій редакції, якою визначено вичерпний перелік дошкільних навчальних закладів. Натомість на час роботи позивачки у спірні у цій справі періоди діяла редакція статті 34 згаданого Закону, наведений у якій перелік дошкільних навчальних закладів не був вичерпним. Тому постанова Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 року № 305 на спірні правовідносини не поширюється.

За таких обставин суд робить висновок, що оскільки позивачка у спірні у цій справі періоди працювала на посаді вихователя дошкільного навчального закладу, яка передбачена Постановою № 909, то такі періоди повинні бути їй зараховані до спеціального страхового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788.

При цьому суд наголошує, що з огляду на застереження, наведене у пункті 2 Примітки до Постанови № 909, форма власності або відомчої належності дошкільного навчального закладу, в якому працювала позивачка, правового значення у цьому випадку не має.

Щодо врахування спірних періодів роботи для виплати позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, суд зазначає таке.

За умовами пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та пункту 5 Порядку № 1191 для виплати грошової допомоги значення має форма власності закладу освіти, в якому працювала особа (державна або комунальна).

Суд погоджується з твердженням позивачки про те, що Стрийський завод «Металіст» при якому діяв диткомбінат № 19, мав статус державного підприємства до 07 грудня 1995 року, оскільки надалі відповідно до наказу Фонду державного майна України (регіональне відділення по Львівській області) № 2836 від 07 грудня 1995 року був перетворений у відкрите акціонерне товариство.

Таким чином, з огляду на положення пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та пункту 5 Порядку № 1191 для виплати позивачці грошової допомоги врахуванню підлягають періоди її роботи на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст» з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 07 грудня 1995 року (як роботи у закладі державної форми власності), оскільки саме в ці періоди вказаний завод мав статус державного підприємства.

З урахуванням врахованого відповідачем спеціального страхового стажу позивачки (21 рік 06 місяців 23 дні) та періодів її роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 07 грудня 1995 року на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст», які також повинні братися до уваги для виплати грошової допомоги, загальний спеціальний (педагогічний) стаж позивачки становить понад 30 років.

Отже, зважаючи на те, що у позивачки наявний спеціальний педагогічний стаж більше 30 років, займані нею посади належать до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, до призначення пенсії за віком не отримувала будь-яку пенсію, тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та Порядку № 1191.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини 1 статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача належить стягнути 1984,00 грн сплаченого судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу, про які позивачка вказує у позовній заяві, питання їх розподілу суд буде вирішувати після подання позивачкою відповідних доказів їх понесення відповідно до вимог частини 7 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачені пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди: з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року та з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року на посаді вихователя диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1984,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04 січня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.