Справа № 200/5049/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2023 року Справа№200/5049/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, вважаючи свої права порушеними, просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області по не нарахуванню та невиплаті йому - майору поліції спеціалісту-криміналісту сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 - середнього заробітку на час проходження військової служби за контрактом з 01 липня 2022 року по теперішній час;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити йому середній заробіток на час проходження військової служби за контрактом з 01 липня 2022 року по теперішній час.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він проходить службу у відповідача; відповідним наказом увільнений від виконання службових обов`язків із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час проходження військової служби за контрактом з 23 вересня 2021 року по 22 вересня 2024 року.

Починаючи з 01 липня 2022 року відповідач не нараховує та не виплачує йому середній заробіток, посилаючись на те, що 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-1X, яким внесені зміни зокрема до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України.

Про причини ненарахування та невиплати середнього заробітку дізнався з листа відповідача від 03 серпня 2022 року №224/26/02-2022.

Вважав, що відповідачем щодо нього порушені встановлені ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України гарантії щодо збереження середнього заробітку на час проходження служби, зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що діяв у відповідності до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України з урахуванням внесених до неї Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІX (який набрав чинності 19 липня 2022 року) змін.

Згідно з вказаними нормами, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/ організації), де працювали особи на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності, здійснювалася по 18 липня 2022 року включно, тобто до набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІX.

Так, позивачу за період з 01 липня 2022 року (початок спірного періоду) по 18 липня 2022 року було нараховано та виплачено середній заробіток за час проходження служби за контрактом, що підтверджується відповідними фінансовими документами. З 19 липня 2022 року (дня набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІX) середній заробіток за позивачем вже не зберігається.

Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в поліції на посаді спеціаліста-криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області; має звання майор поліції та статус учасника бойових дій.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 01 жовтня 2021 року №539 о/с відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю України та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» він з 23 вересня 2021 року увільнений від виконання службових обов`язків із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час проходження військової служби за контрактом з 23 вересня 2021 року по 22 вересня 2024 року.

Підставою для прийняття наказу стали: рапорт ОСОБА_1 від 23 вересня 2021 року; контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу від 23 вересня 2021 року; наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23 вересня 2021 року №287.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 02 серпня 2022 року № 336 о/с відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України зі змінами, що внесені до неї Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІX (який набрав чинності 19 липня 2022 року), позивачу припинено виплату середнього заробітку на час проходження військової служби за призивом під час мобілізації (за контрактом) із збереженням місця роботи і посади з 19 липня 2022 року.

По 18 липня 2022 року включно відповідач зберігав за позивачем, зокрема середній заробіток, нараховуючи та виплачуючи його.

Так, за період з 01 липня 2022 року (початок спірного періоду) по 18 липня 2022 року позивачу нараховано середній заробіток в сумі 9084,90 грн., які після відрахування обов`язкових податків, зборів та аліментів перераховані на особистий картковий рахунок позивача, відкритий в КБ «Приватбанк», в сумі 6847,74 грн.

Отримання у липні 2022 року заробітної плати в сумі 6847,74 грн. підтверджено скріншотом із зарплатної банківської картки позивача та його письмовими поясненнями, що подані ним до суду на виконання вимог суду, а також поданими відповідачем документами: довідкою відповідача від 12 грудня 2022 року № 424, витягом з відомості на виплату грошового забезпечення за липень 2022 року щодо позивача, платіжним дорученням від 22 липня 2022 року № 10802 (в суму якого увійшла вказана сума).

З 19 липня 2022 року збереження середнього заробітку припинено - з цього часу нарахування та виплата позивачу середнього заробітку не проводяться.

На звернення щодо позивача первинної професійної спілки «Правозахисники країни» відповідачем надана відповідь від 03 серпня 2022 року №224/26/02-2022, якою повідомлено, що 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІX, яким внесені зміни зокрема до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, і відтепер ця норма звучить так: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"». Тому з 19 липня 2022 року було припинено збереження середнього заробітку працівникам, яких увільнили від роботи на час військової служби. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 в липні 2022 року було нараховано 9084,90 грн. за період з 01 липня 2022 року по 18 липня 2022 року; після відрахування обов`язкових податків, зборів та аліментів на його особистий картковий рахунок були перераховані кошти в сумі 6847,74 грн.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частинами 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 цього Закону громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Частиною 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, було визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІX, яким до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України внесені наступні зміни: у частині третій статті 119 слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Отже, з 19 липня 2022 року діє наступна редакція ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"».

Враховуючи наведене, збереження за особами, про яких йдеться в ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, тощо (тобто там, де вони працювали на час призову) законодавчо було передбачено по 18 липня 2022 року включно.

З 19 липня 2022 року (дня набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІX) за такими особами, як і раніше, зберігаються місце роботи і посада. Збереження середнього заробітку за ними не передбачено.

Відповідачем правильно застосовані наведені положення законодавства.

Суб`єкт владних повноважень в спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову із зазначених в ньому підстав - відсутні.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т Нахімова, 86; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 03 січня 2023 року.

Суддя Т.В. Логойда