Справа № 200/4210/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2023 року Справа№200/4210/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - 1-й відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 08 від 20.05.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 31.03.2022 року та зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року і до пільгового стажу за Списком 2 періоди роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року та з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року.

В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що за результатами розгляду поданої нею заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах було прийнято рішення від 20.05.2022 року № 08, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

Як зазначається у позовній заяві, при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийнятті рішення за результатами її розгляду до страхового стажу не було зараховано період її роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків згідно з Реєстром застрахованих осіб.

Також під час розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду до пільгового стажу за Списком № 2 не було зараховано періоди її роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року та з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року через відсутність інформації про проведення атестації робочих місць.

При цьому, як вказує позивачка, на момент звернення вона мала право на призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ), оскільки на той момент вона досягла віку 50 років і мала більш ніж 25 років загального стажу та 10 років пільгового стажу, а застосування до неї в оскаржуваному рішенні п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є безпідставним.

Із зазначеним вище рішенням позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із зарахуванням до її стажу роботи вказаних періодів.

1-й відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд залучити до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскільки саме цим пенсійним органом здійснювався розгляд заяви позивачки про призначення пенсії та приймалося відповідне рішення.

Серед іншого, 1-й відповідач у відзиві на позов зазначає, що оскаржуване рішення від 20.05.2022 року № 08 є повністю законним та обґрунтованим, оскільки позиваці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність на дату звернення необхідного пенсійного віку - 55 років.

При цьому 1-й відповідач зауважує на тому, що на дату звернення позивачки із заявою від 13.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах її страховий стаж становив 27 років 4 місяці 20 днів, з них за Списком № 2 - 13 років 1 місяць 23 дні, проте, вік позивачки на момент звернення становив 50 років 1 місяць 13 днів, що є недостатнім згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4210/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року до участі у даній справі в якості другого відповідача було залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - 2-й відповідач).

2-й відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву позов не визнав та просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, 2-й відповідач, серед іншого, вказує на те, що оскаржуване рішення № 08 від 20.05.2022 року про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є законним і обґрунтованим.

Так, 2-й відповідач у відзиві на позов зазначає, що на момент звернення позивачки із заявою від 13.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах її страховий стаж становив 27 років 4 місяці 23 дні, пільговий стаж - 11 років 7 місяців 23 дні.

До страхового стажу позивачки не було зараховано період її роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року через відсутність сплати страхових внесків у індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

До пільгового стажу позивачки не було зараховано період її роботи з 27.12.2019 року по 16.03.2021 року у зв`язку з відсутністю інформації про результати атестації робочих місць за умовами праці за посадою "машиніст крана", а посада "учень вантажника" не підтверджена результатами атестації робочих місць від 20.01.2020 року № 21-ОП.

У відзиві на позов 2-м відповідачем вказується також про незарахування до страхового та пільгового стажу позивачки інших періодів її навчання та роботи, зокрема, до страхового стажу - періоду навчання з 01.09.1987 року по 25.06.1990 року, до пільгового стажу - періодів роботи з 17.03.2021 року по 19.08.2021 року та з 01.01.2022 року по 10.05.2022 року, проте, ці періоди навчання і роботи не є спірними у даній справі.

Станом на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 вона досягла віку 50 років, проте, відповідно до вимог абз. 11 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 становить 55 років.

Отже, як зазначається 2-м відповідачем у відзиві на позов, оскільки на дату звернення позивачка не досягла передбаченого законодавством пенсійного віку 55 років, вона не має права виходу на пенсію на пільгових умовах відповідно до положень ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, на переконання 2-го відповідача, з 01.01.2018 року (тобто після введення в дію ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає порядок призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списками № 1 та № 2) ст. 13 та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у силу положень ч. 1 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого, 2-й відповідач у відзиві на позов вказує на те, що вимоги позивачки про зобов`язання призначити їй пенсію з 31.03.2022 року є безпідставними, оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 13.05.2022 року, а позовні вимоги про визнання протиправним і скасувати рішення не можуть бути задоволені судом, оскільки одночасне застосування таких способів захисту порушених прав як визнання спірного акта нечинним і скасування такого акта є помилковим.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, та Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, , місцезнаходження: 29013, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10, є органами державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

13.05.2022 року позивачка звернулася із заявою (разом з доданими до неї документами) про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

На підставі положень абз. 13 п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), розгляд поданої позивачкою заяви від 13.05.2022 року після проведення автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

20.05.2022 року за результатами розгляду поданої позивачкою заяви 2-м відповідачем було прийнято рішення № 08, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пенсійного віку - 55 років.

Факт прийняття рішення від 20.05.2022 року № 08 саме 2-м відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, не заперечується відповідачами у наданих суду відзивах на позовну заяву та підтверджується 2-м відповідачем у наданих суду додаткових письмових поясненнях від 22.11.2022 року.

Як видно з вказаного вище рішення, до страхового стажу позивачки не було зараховано період її роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року у зв`язку відсутністю сплати страхових внесків у індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб та до пільгового стажу періоди її роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року та з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року через відсутність інформації про результати атестації робочих місць за умовами праці за посадою "машиніст крана".

Суд зауважує, що оскаржуване рішення від 20.05.2022 року № 08 не містить такої підстави незарахування до пільгового стажу позивачки періоду роботи 26.01.2021 року по 16.03.2021 року як відсутність підтвердження посади "учень вантажника" за результатами атестації робочих місць від 20.01.2020 року № 21-ОП, про що вказується 2-м відповідачем у наданому до суду відзиві на позов.

Також рішення від 20.05.2022 року № 08 не містить будь-яких відомостей стосовно незарахування до пільгового стажу позивачки періодів роботи з 17.03.2021 року по 19.08.2021 року, з 01.01.2022 року по 10.05.2022 року, про що зазначається 2-м відповідачем у наданому до суду відзиві на позовну заяву.

Водночас, оскаржуване рішення від 20.05.2022 року № 08 містить відомості щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду її навчання з 01.09.1987 року по 25.06.1990 року згідно з дипломом № А956127 через відсутність підпису директора закладу і дати заповнення диплому, проте, цей період не є спірним у межах розгляду справи, оскільки позивачкою не заявлено жодних вимог щодо зобов`язання зарахувати даний період навчання до її страхового або пільгового стажу.

Крім того, як видно зі змісту зазначеного вище рішення, станом на момент звернення позивачки із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах вік позивачки становив 50 років 1 місяць 13 днів, що, за наведеними у рішенні висновками, є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За викладених обставин 2-м відповідачем було прийнято рішення № 08 від 20.05.2022 року про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачкою не досягнуто необхідного пенсійного віку - 55 років.

Про наведені обставини 1-й відповідач повідомив позивачку листом від 05.08.2022 року № 12096-10959/С-15/8-0500/22, додавши до нього оскаржуване рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом приписів ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначається ст. 114 Закону № 1058-IV, згідно з ч. 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 19 років у жінок.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 року по 31.03.2023 року - не менше 24 років у жінок.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), але з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на вказаних роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи - жінкам.

Положеннями п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) ст. 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною щодо осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування ст. 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи особи на відповідних посадах або від періодів її роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування ст. 13 Закону № 1788-ХІІ за цим рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, до осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, і, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 року (тобто після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та досягли віку, визначеного цією нормою Закону, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Судом установлено і відповідачами не заперечується, що до 01.04.2015 року позивачка працювала на посаді "машиніст крана", яка віднесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 (як і постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461).

Наведене підтверджується також записами, що містяться у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 21.01.1992 року, зокрема:

- запис № 5: 15.05.2008 року - прийнята машиністом крана (кранівником) 4 розряду та направлена до збагачувальної фабрики.

На даній посаді позивачка працювала по 25.01.2021 року, після чого з 26.01.2021 року її було прийнято за переведенням на посаду "учень вантажника", на якій вона працювала до моменту її переведення 17.03.2021 року на посаду "вантажник".

Суд зауважує, що трудова книжка позивачки містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивачки у спірні періоди, які не мають дефектів їх вчинення (відсутність у деяких записах порядкових номерів не впливає на зміст цих записів у цілому).

Відтак, на позивачку при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, приймаючи до уваги обставини справи, суд в даному випадку застосовує норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки, зокрема, положення п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Таким чином, враховуючи, що позивачка працювала до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), що не заперечується відповідачами, та на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку, встановленого п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, оскаржуване рішення від 20.05.2022 року № 08, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно інших, заявлених позивачкою, вимог і обраного позивачкою способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У позовній заяві позивачка просить суд, серед іншого, зобов`язати під час призначення пенсії зарахувати до її страхового стажу період роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року та з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року.

Як вже було вказано, за оскаржуваним рішенням від 20.05.2022 року № 08 ці періоди не були зараховані до трудового стажу позивачки (страхового і пільгового) через відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) інформації щодо сплати страхових внесків (період з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року) та відсутність інформації щодо результатів атестації робочих місць за умовами праці за посадою "машиніст крана" (періоди з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року та з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року).

Суд зазначає, що обов`язок зі сплати страхових за ч. 6 та ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV покладений на страхувальників (тобто підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, отже, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків.

За змістом приписів ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник (тобто підприємство-роботодавець), оскільки саме він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи (тобто працівника).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку стосовно належної сплати страхових внесків.

Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до стажу позивачки, що дає право на призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), періоду роботи, який підтверджено відповідними документами (трудовою книжкою та (або) уточнюючими довідками підприємства, установи, організації).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Положеннями п. 3 Порядку № 383, зокрема, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно з приписами п. 4.2. Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. При цьому відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, а також на пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення, тощо.

Водночас, атестація має проводитися у строки, що передбачені п. 4 Порядку № 442, проте відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається виключно на керівників підприємств, установи, організації.

Отже, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не може бути покладати відповідальність за непроведення чи несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може бути підставою для позбавлення громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо пенсійного забезпечення на пільгових умовах.

Контроль за додержанням правил проведення атестації робочих місць за умовами праці з боку підприємств, установ та організацій покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема, на органи Державної служби України з питань праці.

Правовий висновок аналогічного змісту наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а відносно осіб, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивачка, як громадянка України, у розрізі цієї справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що при розгляді заяви від 13.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийнятті рішення від 20.05.2022 року № 08 безпідставно не було зараховано:

- до страхового стажу позивачки - період роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року;

- до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 - періоди роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року та з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року.

Доводи 2-го відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивачки періоду її роботи з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року через те, що посада "учень вантажника" не була підтверджена результатами атестації робочих місць від 20.01.2020 року № 21-ОП судом до уваги не приймаються, оскільки в оскаржуваному рішенні така підстава для незарахування до пільгового стажу позивачки даного періоду роботи відсутня.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення від 20.05.2022 року № 08 про відмову у призначенні пенсії, а також в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року і до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періодів її роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року, з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року - правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Як установлено судом з матеріалів позовної заяви і відзивів на позовну заяву, заяву від 13.05.2022 року про призначення пенсії було подано позивачкою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Згідно з приписами абз. 13 п. 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивачки від 13.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Тобто, розгляд заяви позивачки від 13.05.2022 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Судом установлено, що оскаржуване рішення від 20.05.2022 року № 08 було прийняте саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Отже, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

За даних обставин пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено фактичних та юридичних підстав, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначав Верховних Суд у постановах від 26.07.2019 року у справі № 815/5485/14, від 10.09.2019 року у справі № 818/985/18, від 26.12.2019 року у справі № 810/637/18 та у інших постановах завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль легальності (тобто контроль за легітимністю прийняття рішень, вчинення дії або допущення бездіяльності).

Згідно ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17 зазначено, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання про зарахування стажу.

Відтак, зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці пенсію із зарахуванням певних періодів до її страхового чи пільгового стажу не є належним способом захисту прав позивачки, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, приймаючи до уваги підстави прийняття спірного рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 08 від 20.05.2022 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду про те, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 та шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року та до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року, з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року .

У задоволенні решти позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (квитанція від 27.08.2022 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд задовольнив пов`язані між собою позовні вимоги немайнового характеру, що були первісно заявлені позивачкою, до 2-го відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у зв`язку з чим на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань 2-го відповідача підлягають присудженню понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.

Керуючись приписами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", "Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 08 від 20.05.2022 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, місцезнаходження: 29013, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 13.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду про те, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.11.2006 року по 30.04.2008 року та до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 27.12.2019 року по 19.01.2020 року, з 01.04.2020 року по 12.07.2020 року, з 26.01.2021 року по 16.03.2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, місцезнаходження: 29013, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повне судове рішення складене 03 січня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч