Справа № 460/1966/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/1966/21 пров. № А/857/11786/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника позивача Несторак Х.І.,

за участю представника відповідача Бойкова О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року, прийняте суддею Дорошенко Н.О. о 15 годині 54 хвилині у місті Рівне, повний текст складено 24.06.2022 року у справі за позовом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення коштів за податковим боргом,-

встановив:

Західне міжрегіональне управління ДПС (надалі позивач) звернулося до суду з позовом до ПАТ «Рівнеазот» про стягнення з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику, в рахунок погашення податкового боргу коштів, після уточнення, в сумі 3135546,72 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у зв`язку з несплатою у встановлений податковим законом строк узгодженої в судовому порядку суми податкового боргу в розмірі 78 559 206,11 грн контролюючим органом на адресу ПАТ «Рівнеазот» направлена податкова вимога від 24.05.2019 форми «Ю» № 546-48, яка отримана відповідачем 27.05.2019, не оскаржувалася та є чинною.

Дослідженням інтегрованої картки платника податку ПАТ «Рівнеазот» встановлено, що на виконання судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі № 460/3557/19 відповідачем сплачено 30.03.2020 кошти в сумі 2182200,17 грн та в подальшому в такій же сумі щомісячно по 29.12.2020, у зв`язку з чим контролюючий орган відповідно до приписів статті 129 Податкового кодексу України з дати виникнення податкового боргу (з 24.05.2019) розпочав нарахування спірної пені по 29.12.2020.

З урахуванням вимог пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України позивачем прийнято рішення № 436/33-00-52 від 29.12.2021, яким скасовано нараховану відповідачу за період дії карантину пеню в розмірі 2480144,24 грн. Таким чином, матеріалами судової справи підтверджено правомірність нарахування відповідачу пені в сумі 3135546,72 грн, розмір якої платник податків не заперечує.

Спірним питанням у цій справі є застосування пункту 102.4 статті 102 ПК України у взаємозв`язку із положеннями КАС України в частині порядку звернення контролюючого органу до суду з вимогами про стягнення податкового боргу та порядку обчислення строку давності для його стягнення.

Положення Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України не містять імперативних норм щодо звернення контролюючого органу про стягнення коштів за податковим боргом виключно в порядку статті 283 КАС України або неможливості звернення в порядку загального позовного провадження без попереднього звернення з такими вимогами в порядку статті 283 КАС України, що відповідає позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 (справа № 560/4497/18), від 1 жовтня 2019 (справа № 824/1236/18-а).

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ПАТ «Рівнеазот» подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на те, що строк тривалістю 1095 днів, встановлений пунктом 102.4 статті 102 ПК України, є строком давності для стягнення податкового боргу, а не строком для звернення до суду з позовом про його стягнення, тобто суд першої інстанції безпідставно ототожнив строк давності для стягнення податкового боргу, що його встановлено пунктом 102.4 статті 102 ПК України, зі строком звернення до суду з позовом про його стягнення, що є різними правовими категоріями.

Отже, встановлений ч.1 ст.122 КАС України тримісячний строк звернення до адміністративного суду сплинув по дев`яти платежах, оскільки право вимоги по них виникло з 30.03.2020, 29.04.2020, 29.05.2020, 30.06.2020, 29.07.2020, 31.08.2020, 30.09.2020, 30.10.2020, 28.11.2020, тобто Податковий орган не тільки не скористався особливим порядком звернення податкових органів до суду, але й не реалізував свого права подання позову в загальному порядку і позов у даній справі був поданий в березні 2021 поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.1 ст.122 КАС України.

Суд першої інстанції відкрив провадження у справі та розглянув справу по суті в порушення статей 270 та 283 КАС України, що є підставою для скасування всіх ухвалених судових рішень як незаконних, та залишення заяви без розгляду як такої, що подана з пропуском строку звернення до суду. На думку апелянта, необхідною умовою, за наявності якої виникає право звернення до суду з адміністративним позовом в загальному порядку, є ухвала суду про відмову в прийнятті подання із зазначенням однієї з двох підстав, визначених ч.4 ст.283 КАС України. Однак, до адміністративного позову Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків по справі такої ухвали не додано.

Твердження представника ДПС про те, що ПАТ «Рівнеазот» отримало прибуток від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) в сумі 370 854 916 грн. (рядок 01 податкової декларації з податку на прибуток підприємства), з яким погодився суд, не відповідає фактичним обставинам справи.

У рядку 01 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2022 ПАТ «Рівнеазот» задекларувало не прибуток, а обсяг доходу від усіх видів діяльності в сумі 370 854 916 грн.

В березні 2022 ПАТ «Рівнеазот» зупинило виробничу діяльність та оголосила простій. Пізніше відповідач відновив виробництво азотних, фосфорних, калійних та складних добрив, однак обсяг виробленої продукції був мінімальний, про що у судовому засіданні засвідчив представник товариства. Однак продовження воєнних дій на території України, порушення логістики між ПАТ «Рівнеазот» та кінцевим споживачем азотних, фосфорних, калійних та складних добрив, здорожчення природного газу, зростання індексу інфляції, коливання курсу гривні, нестабільна соціально-політична, економічна ситуація в країні призвело до того, що 21.07.2022 ПАТ «Рівнеазот» знову змушене було зупинити виробничу діяльність своїх структурних підрозділів у зв`язку із відсутністю давальницької сировини (природного газу).

ПАТ «Рівнеазот» має непокритий збиток у розмірі 31 715 881 тисяч гривень станом 31.03.2022 та кредиторську заборгованість - 31 051 305,66 тисяч гривень станом на 01.05.2022, тобто є реальна загроза банкрутства підприємства.

Натомість, грошові кошти в необхідному розмірі для одночасної сплати всієї суми боргу відсутні, що унеможливлює одночасну сплату податкових зобов`язань в сумі 3 135 546,72 грн.

Суд першої інстанції не врахував скрутного матеріального становища відповідача, яке унеможливлює одночасну сплату податкових зобов`язань, необґрунтовано відмовив у розстрочці податкового боргу, чим порушив норми процесуального права, а саме ст.ст.44, 246 КАС України.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Рівнеазот» зареєстроване з 11.12.1991 як юридична особа, основний вид діяльності - виробництво добрив і азотних сполук.

За даними податкового обліку позивача на час звернення до суду з цим позовом загальна сума податкового боргу відповідача по узгоджених податкових зобов`язаннях становила 34 548 085,30 грн та пеня в сумі 27 804 810,07 грн.

Податковий борг в загальній сумі 62 352 895,37 грн виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 14.08.2017 № , узгодженого в порядку судового оскарження у справі № 817/1737/17 у зв`язку з прийняттям Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 24.04.2019.

Суд встановив, що з метою погашення вищевказаної заборгованості контролюючим органом на адресу ПАТ «Рівнеазот» направлена податкова вимога від 24.05.2019 форми «Ю» № 546-48, яка отримана відповідачем 27.05.2019.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.02.2020, яке набрало законної сили 17.03.2020, у справі № 460/3557/19 задоволено повністю позов Офісу великих платників податків ДПС та стягнуто з ПАТ «Рівнеазот» суму податкового боргу в розмірі 78 559 206,11 грн в наступному порядку: протягом березня 2020 по лютий 2023 в означеній сумі зі сплатою до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 2182200,17 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою вказаного податкового боргу контролюючим органом нараховується пеня, стягнення якої є предметом судового спору в цій справі.

З урахуванням уточнення позовних вимог, розрахована контролюючим органом сума пені в розмірі 3 135 546,72 грн платником податків не заперечується.

Спірним питанням у цій справі є застосування пункту 102.4 статті 102 ПК України у взаємозв`язку із положеннями КАС України в частині порядку звернення контролюючого органу до суду з вимогами про стягнення податкового боргу та порядку обчислення строку давності для його стягнення.

Частиною четвертою статті 5 КАС України встановлено право на звернення до адміністративного суду суб`єктів владних повноважень виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Як визначено у підпункті 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України до функцій контролюючих органів належить здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Провадження у справах за зверненнями органів доходів і зборів відрізняється від загального позовного провадження. Порядок розгляду такої категорії справ, ухвалення рішення та процедура апеляційного оскарження регулюється главою 11 Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України.

Порядок розгляду справ за зверненням суб`єкта владних повноважень щодо погашення податкового боргу платників податків врегульовано також нормами Податкового кодексу України, якими, зокрема, передбачено право контролюючого органу звертатися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку в загальному позовному порядку.

Положення Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України не містять імперативних норм щодо звернення контролюючого органу про стягнення коштів за податковим боргом виключно в порядку статті 283 КАС України або неможливості звернення в порядку загального позовного провадження без попереднього звернення з такими вимогами в порядку статті 283 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 (справа № 560/4497/18), від 1 жовтня 2019 (справа № 824/1236/18-а).

При цьому доводи скаржника, що в порядку загального позовного провадження контролюючий орган може звернутися виключно за наявності ухвали суду про відмову у відкритті провадження за зверненням контролюючого органу в порядку статті 283 КАС України є безпідставними, оскільки ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем норм права з посиланням на судові рішенні у справах, в яких контролюючим органом вживалися заходи щодо погашення податкового боргу спочатку в порядку, передбаченому статтею 283 КАС України, а в подальшому - в загальному позовному порядку.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 лютого 2020 у справі №1340/5767/18.

Щодо строків звернення до суду контролюючих органів з позовом про стягнення податкового боргу, варто зауважити таке.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, наведена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі.

Таким чином, законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи пункту 102.4 статті 102 ПК України надають контролюючому органу право на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання, протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.

Спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ є строк, визначений статтею 102 ПК України.

Посилання скаржника на те, що строк у 1095 днів є присічним в тому числі і для ухвалення судового рішення про стягнення податкового боргу є помилковими, і з огляду на спірне у цій справі питання, колегія суддів бере до уваги висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 25 лютого 2020 у справі №1340/5767/18, де зазначено, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 КАС України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.

Щодо розстрочення виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

З метою забезпечення належного виконання судового рішення в публічно-правових спорах адміністративні суди можуть здійснювати відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, зміну чи встановлення способу та порядку виконання (ст. 378 КАС України). Вказані процесуальні засоби адміністративні суди можуть застосовувати у виключних випадках, зокрема, якщо сторона доведе наявність обставин, що суттєво ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення.

Інститут розстрочення виконання судового рішення спрямований на вжиття таких заходів, які б дозволили виконати боржнику судове рішення протягом певних проміжків часу у відповідних частинах (05 березня 2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № №820/1509/17, адміністративне провадження №К/9901/25277/18 (ЄДРСРУ № 88062027).

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013, розстрочення виконання рішення суду означає виконання його частинами, встановленими судом, з визначеним інтервалом у часі; строки виконання рішення частинами (сплата грошових сум частками тощо) визначаються судом.

Конституційний Суд України також зазначив, що розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності та пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. При встановленні можливості розстрочення виконання рішення, суд не може змінювати суті винесеного у справі рішення.

Слід відмітити, що розстрочення виконання рішення суду здійснюється у виняткових випадках і є правом, а не обов`язком суду, а відповідне рішення приймається судом на основі закону та власних переконань.

Необхідною умовою для надання розстрочення виконання рішення суду є наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

При цьому, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути лише конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому всі ці обставини повинні бути доведені заявником.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (як то, зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів); загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі; недостатність майна заявника - фізичної особи для своєчасної та у повному обсязі сплати грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі або відсутність у нього такого майна; сезонний характер виробництва та/або реалізації товарів (робіт, послуг) заявником; виконання заявником плану реорганізації власного виробництва та/або зміна його організаційної структури, що призводить (може призвести) до значного спаду виробництва протягом певного періоду).

Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2022 у справі №П/811/269/17 звернув увагу, що оскільки розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу, то відповідно, при такому розстроченні має враховуватись стаття 100 Податкового кодексу України, яка містить правове регулювання з цього питання. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Постановлення такого рішення не змінює статус заборгованості, податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Колегія суддів бере до уваги покликання апелянта на те, що у зв`язку з веденням воєнного стану та із значним здороженням сировини, яке відбулося внаслідок того, що раніше ПАТ «Рівнеазот» закуповував сировину в Росії та Білорусі, а тепер - Туреччині та інших країнах Європи, та з підняттям цін на дизельне пальне, електроенергію та природний газ, собівартість виробленої продукції ПАТ «Рівнеазот» збільшилася, що призвело до значного падіння попиту на азотні добрива.

Також звертає увагу на те, що фінансове становище ПАТ «Рівнеазот» погіршилося після запровадження Кабінету Міністрів України нульової квоти для експорту мінеральних добрив, тобто фактичної заборони їх вивезення з України (постанови Кабінету Міністрів України №259 від 12.03.2022 та №759 від 01.07.2022), що позбавило ПАТ «Рівнеазот» можливості продати добрива, які були вироблені на експорт та відповідно завдало збитків підприємству. Додатковими фінансовими витратами для ПАТ стали виплати середнього заробітку 137 працівникам призваним до лав ЗСУ та заробітної плати працівникам, залученим на їх робоче місце.

Колегія суддів також враховує, що ПАТ «Рівнеазот» здійснює очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» має заборгованість перед ПАТ «Рівнеазот» у розмірі 41 242 943,64 грн.

Відтак, все вищеперераховане призвело до того, що в березні 2022 ПАТ «Рівнеазот» зупинило виробничу діяльність та оголосила простій. Пізніше відповідач відновив виробництво азотних, фосфорних, калійних та складних добрив, однак обсяг виробленої продукції був мінімальний.

Продовження воєнних дій на території України, порушення логістики між ПАТ «Рівнеазот» та кінцевим споживачем азотних, фосфорних, калійних та складних добрив, здорожчення природного газу, зростання індексу інфляції, коливання курсу гривні, нестабільна соціально-політична, економічна ситуація в країні призвело до того, що 21.07.2022 ПАТ «Рівнеазот» знову змушене було зупинити виробничу діяльність своїх структурних підрозділів у зв`язку із відсутністю давальницької сировини (природного газу).

Відповідно до ч.5 ст.378 КАС України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Відтак, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розстрочення виконання судового рішення на дванадцять місяців з дати його винесення шляхом сплати заборгованості рівними частками.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи по суті, однак не в повній мірі досліджено питання розстрочення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі №460/1966/21 залишити без змін щодо суті позову.

Розстрочити виконання Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі №460/1966/21 на дванадцять місяців з дати його винесення шляхом сплати заборгованості рівними частками.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 04.01.2023 року у зв`язку із перебуванням судді Шинкар Т.І. у відпустці.