Справа № 460/10315/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/10315/22 пров. № А/857/13114/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року, ухвалене суддею Друзенко Н.В. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників у справі №460/10315/22 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2022 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Рівненській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2019 № 0-1705, від 17.03.2020 № 0-1705, від 13.04.2021 №0-1705.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Як передбачено пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Згідно приписів підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено питання, які належать до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад.

Так, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Прийняття органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту про встановлення місцевих податків чи зборів визначає передумови виникнення у платника податків податкового обов`язку за відповідним податком чи збором, який полягає у його обчисленні, декларуванні та/або сплаті в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.08.2003 (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 0000439 від 26.10.2005), перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків з 03.09.2003, основний вид економічної діяльності за КВЕД - 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Позивач є власником об`єкту нерухомого майна приміщення, кафе, площею 619,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане стверджується наявними у справі копіями свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , індексний номер 31069208 від 16.12.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕН № 729636, індексний номер 31070682 від 16.12.2014.

04.03.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-1705, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в сумі 20 744,18 грн.

Згідно з листом Головного управління ДФС у Рівненській області від 07.05.2019 №4532/ФОП/17-00 податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2018 рік в сумі 20 744,18 грн було розраховане відповідачем на підставі рішення Дубровицької міської ради від 11.07.2017 №462 Про встановлення місцевих податків і зборів на території м.Дубровиця, об`єктом оподаткування є будівля торгівлі загальною площею 619,1 кв.м.

17.03.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-1705, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік в сумі 18 084,53 грн.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Рівненській області від 02.09.2020 №10645/6/17-00-24-06-11 податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік в сумі 18 084,53 грн було розраховане відповідачем на підставі рішення Дубровицької міської ради від 08.06.2018 №631 Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця, об`єктом оподаткування є будівля торгівлі загальною площею 619,1 кв.м.

13.04.2021 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-1705, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік в сумі 18 762,39 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , вважаючи прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 04.03.2019 № 0-1705, від 17.03.2020 №0-1705, від 13.04.2021 № 0-1705 протиправними, звернулась до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У розумінні пп.266.1.1, пп.266.2.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України, об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За правилами, визначеними підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.2 ст. 266 ПК України).

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям правомірності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Невиконання вказаних вимог призводить до його протиправності.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3ст. 90 КАС України).

В свою чергу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Судом встановлено що протягом звітного періоду позивач була власником об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не заперечується приналежність належного їй на праві приватної власності нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, до об`єктів, з яких справляється податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений п.266.2 ст. 266 ПК України, тому саме вказаний об`єкт був врахований контролюючим органом для обчислення суми спірного податку.

Керуючись статтями 8, 10, 12 розділу І, розділом ХІІ Податкового кодексу України, відповідно до пунктів 24 та 28 частини 1 статті 26 та статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", за погодженням з постійними комісіями міської ради та в інтересах територіальної громади, Дубровицька міська рада прийняла рішення від 11.07.2017 № 462 Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця.

Згідно з підпунктом ґ пункту 1.3 Рішення № 462, ставка податку для об`єктів нерухомості таких, як будівлі торговельні (зокрема, кафе) встановлена за 1 квадратний метр бази оподаткування у розмірі 0,9 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік від 07.12.2017 № 2246-VIII з 1 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3723 гривень.

В ході розгляду справи, суд встановив, що спірним податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2019 № 0-1705, податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік розраховане податковим органом у відповідності з вимогами чинного законодавства: 0,9% х 3723,00 х 619,1 = 20744,18.

Також судом встановлено, що керуючись статтями 7, 12, 266 Податкового кодексу України та пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 483 Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, погодивши з постійними комісіями міської ради, Дубровицька міська рада прийняла рішення від 08.06.2018 № 631 Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до Додатку № 1 до Рішення № 631, ставка податку для об`єктів нерухомості таких, як будівлі торговельні (зокрема, кафе) встановлена за 1 квадратний метр бази оподаткування у розмірі 0,700 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік від 23.11.2018 № 2629-VIII з 1 січня 2019 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4173 гривень.

Як встановлено судом, відповідачем був проведений розрахунок, за яким податок на нерухоме майно за 2019 рік позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 17.03.2020 № 0-1705 нараховано наступним чином: 0,700% х 4173,00 х 619,1 = 18084,53 грн.

Крім того, судом встановлено, що керуючись статтею 7, 12, 266 Податкового кодексу України та пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 483 Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, Дубровицька міська рада прийняла рішення від 21.06.2019 № 837 Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік.

Згідно з Додатком № 1 до Рішення № 837, ставка податку для об`єктів нерухомості таких, як будівлі торговельні (зокрема, кафе) встановлена за 1 квадратний метр бази оподаткування у розмірі 0,700 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року

Статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 № 294-IX з 1 січня 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривень.

Як встановлено судом, відповідачем був проведений розрахунок, за яким податок на нерухоме майно за 2020 рік оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 13.04.2021 № 0-1705 позивачу нараховано наступним чином: 0,700% х 4723,00 х 619,1 = 18762,39.

Суд апеляційної інстанції вважає визначення позивачу податковим органом ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди 2018-2020 р.р. із врахуванням рішень Дубровицької міської ради №462 від 11.07.2017, №631 від 08.06.2018, №837 від 21.06.2019 правомірним, оскільки дія цих рішень поширюється на адміністративно-територіальну одиницю, на якій знаходиться належний позивачу об`єкт нерухомості (Код КОАТУУ : Дубровицька міська рада з адміністративним центром м.Дубровиця).

В даному випадку розмір податкового зобов`язання, що підлягає сплаті позивачем як фізичною особою, яка є власником нежитлової нерухомості (18010300), контролюючим органом правомірно визначено з урахуванням ставок, встановлених рішеннями органу місцевого самоврядування, виходячи з площі належної позивачу нежитлової будівлі 619,1 кв.м та встановленого Законом України про державний бюджет на відповідний рік розміру мінімальної заробітної плати (з 1 січня 2018 - 3723 грн; з 01 січня 2019 року 4173 грн; з 01 січня 2020 рік 4723 грн).

Водночас, судом першої інстанції слушно вказано на безпідставність покликань позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на те, що рішення органу місцевого самоврядування не містять фіксованої величини ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, зокрема, приміщень торгівлі, а лише покликання на порядок розрахунку такої ставки, оскільки предметом оскарження у цій справі є виключно податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішень органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі Податковим кодексом України, проте є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року у справі № 460/10315/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний