Справа № 260/2827/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/2827/22 пров. № А/857/13349/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ),

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року (суддя Калинич Я.М., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту не вказано),

в адміністративній справі №260/2827/22 за позовом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ),

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У серпні 2022 року позивач Великобичківська селищна рада Рахівського району Закарпатської області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі Вячеславівни від 21 липня 2022 року у виконавчому провадженні ВП №69454065 про стягнення з Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн..

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі Вячеславівни від 21 липня 2022 року у виконавчому провадженні ВП №69454065 про стягнення з Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн.. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ) на користь Великобичківської селищної ради судовий збір у сумі 2481 грн. 00 коп.

З цим рішенням суду першої інстанції від 31 серпня 2022 року не погодився відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриття виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Твердить апелянт, що державним виконавцем правомірно та обґрунтовано, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Також зазначає скаржник, що підстави за яких виконавчий збір не стягується чітко визначені Законом «Про виконавче провадження» однак, оскільки виконавчий лист Закарпатського окружного адміністративного суду не підпадає під жодну з таких підстав, тому відсутні підстави для не стягнення судового збору. Просить звернути увагу, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 у справі 260/8205/21 відстрочено виконання рішення, у зв`язку з чим, державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 29.08.2022 ВП №69454065.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 31 серпня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі №260/8205/21, яке набрало законної сили 23.05.2022, позов ОСОБА_1 до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області щодо не розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0025 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Косівсько-Полянської сільської ради, відповідно до заяв ОСОБА_1 .. Зобов`язано Великобичківську селищну раду Рахівського району Закарпатської області розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0025 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Косівсько-Полянської сільської ради, відповідно до заяв ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду. У задоволенні позову в частині інших позовних вимог відмовлено (а.с. 14-17).

Закарпатський окружний адміністративний суд 30.06.2022 року видав виконавчий лист за №260/8205/21 (а.с. 43).

За заявою стягувача, 21.07.2022 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ) Міснік Н.В. відкрито виконавче провадження №69454065, із примусового виконання вказаного виконавчого листа, та зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 42, 47).

Цією ж постановою від 21.07.2022 про відкриття виконавчого провадження у п.3 постановлено стягнути з боржника (Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області) виконавчий збір у розмірі 26000 грн (а.с. 47).

Того ж дня, 21.07.2022 року, в межах виконавчого провадження №69454065 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000 грн. (а.с. 21, 49).

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно виніс постанову про стягнення виконавчого збору від 21.07.2022 звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року №643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з пунктом 3 Порядку, державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку, фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Проаналізувавши наведені вище норми, слід дійти висновку, що у разі фактичного виконання виконавчого документа немайнового характеру державному виконавцю виплачується винагорода, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Системний аналіз положень статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що за своєю правовою природою виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, які здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що розділ VIII Закону України «Про виконавче провадження» встановлює чіткий алгоритм дій виконавця при виконанні рішень немайнового характеру, зокрема, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, виконавець наступного робочого дня після закінчення десятиденного строку, з моменту відкриття виконавчого провадження, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Апеляційний суд зазначає, що спірна постанова від 21.07.2022 року про стягнення виконавчого збору винесена на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, така постанова винесена як виконавчий документ про стягнення виконавчого збору при закінченні виконавчого провадження чи поверненні виконавчого документу.

Однак, матеріалами справи не підтверджено факту закінчення виконавчого провадження №69454065 щодо виконання виконавчого листа від 30.06.2022 за №260/8205/21, чи повернення виконавчого документу, згідно приписів статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі за №260/8205/21 відстрочено виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №260/8205/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в частині зобов`язання Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0025 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Косівсько-Полянської сільської ради, відповідно до заяв ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, до припинення правового режиму воєнного стану в Україні, але не більше одного року з дня ухвалення рішення 11 квітня 2023 року.

На підставі вказаної ухвали суду, виконавче провадження №69454065 було зупинено постановою державного виконавця від 29.08.2022 року (а.с. 59).

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у державного виконавця не було підстав для винесення окремої постанови про стягнення виконавчого збору.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що питання щодо стягнення виконавчого збору з боржника було вирішено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2022 року, тобто одночасно з відкриттям виконавчого провадження, де у п.3 цієї постанови вказано стягнути з боржника (Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області) виконавчий збір у розмірі 26000 грн..

Тому, винесення державним виконавцем 21.07.2022 року іншої (спірної) постанови про стягнення виконавчого збору, є протиправним та передчасним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до їх переоцінки та незгоди з ними, а отже є безпідставними.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що спірна постанова від 21.07.2022 року являється протиправною і підлягає скасуванню.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.07.2022 року, оскаржуване рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує відсутність у даному конкретному випадку підстав для відмови у задоволенні цього позову, про що правильно вказав і суд першої інстанції, тоді як апеляційна скарга не містить належних, настільки вагомих і обґрунтованих міркувань, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували викладені у оскаржуваному судовому рішенні висновки й давали підстави вважати інакше.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року в адміністративній справі №260/2827/22 за позовом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови суду складено 30.12.2022 року