Справа № 380/15572/22
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 , Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) (надалі - Позивач), до ОСОБА_1 посада державний виконавець (АДРЕСА_4) (надалі - Відповідач 1), ОСОБА_2 Начальник відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1) (надалі - Відповідач 2), ОСОБА_4 начальник Франківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮУ (АДРЕСА_4) (надалі - Відповідач3), Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління (м. Львів) (місцезнаходження: АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ -НОМЕР_4) (надалі - Відповідач 4) в якому просить суд:

« 1) Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця ОСОБА_1, яка полягає в не закінченні виконавчого провадження №67633265 від 13.12.2021та не поверненні виконавчого збору військовій частині НОМЕР_1 НГ України;

2) Зобов`язати держаного виконавця ОСОБА_1 закінчити виконавче провадження №37633265 від 13.12.2021 та повернути виконавчий збір сплачений військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 24 000, 00 грн. про що винести відповідні постанови.

3) Визнати протиправною бездіяльність начальника Франківського відділу ДВС у м.Львові ОСОБА_4 , яка полягає у невинесенні постанови про скасування постанови та інших процесуальних документів державного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №67633265 від 13.12.2021;

4) Зобов`язати начальника Франківського відділу ДВС у м.Львові ОСОБА_6 винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №37633265 від 13.12.2021 та повернути виконавчий збір сплачений військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 24 000, 00 грн.

5) Визнати протиправною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішення Головного управління юстиції у Львівській області Бассараба Тараса Юрійовича, яка полягає у невинесенні постанови про порушення вимог закону щодо державного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №67633265 від 13.12.2021 ;

6) Зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішення Головного управління юстиції у Львівській області Бассараба Тараса Юрійовича винести постанову про порушення вимог закону щодо державного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №67633265 від 13.12.2021.».

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Карп`як О.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в діях відповідачів очевидні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постанови та інші процесуальні документи на думку позивача не скасовані, відтак порушено ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на що просить суд задоволити позовні вимоги.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 01.12.2022 року, відповідач 1 проти позовних вимог заперечила, зазначивши, що позивачем не було надіслано до відділу державної виконавчої служби належним чином завіреної копії ухвали у справі № 380/10509/21, виданої Восьмим апеляційним адміністративним судом від 16.05.2022 року, відтак у державного виконавця не було вчинено дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Також представником відповідача надана належним чином засвічена копія матеріалів виконавчого провадження.

Інші відповідачі відзиву на позовну заяву не надали, заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 07 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 18 листопада 2022 року у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо сплати судового збору, - відмовлено. Продовжено строк Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою від 21 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 01 грудня 2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління (м. Львів).

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року, у справі № 380/10509/21, позов ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,- задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати позивачу - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 листопада 2016 року по 16.03.2020 року включно, в день звільнення (виключення зі списків особового складу частини) - 16 березня 2020 року з урахуванням січня 2008 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 листопада 2016 року по 16 березня 2020 року включно, з урахуванням січня 2008 року.

На виконання зазначеного рішення 16.11.2021 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 380/10509/21.

На підставі заяви стягувача державним виконавцем 23.11.2021, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67633265, про «Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 листопада 2016 року по 16 березня 2020 року включно, з урахуванням січня 2008 року».

Керуючись статтями ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем 23.11.2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження ВП №67633265 у розмірі 300 грн.

Керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», 23.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника виконавчого збору ВП №67633265 у розмірі 24000, 00 грн.

Державним виконавцем 13.12.2021, керуючись статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу, у розмірі 5100 грн. ВП №67633265, за невиконання без поважних причин боржника рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що 15.12.2021 року представник позивача звернувся до державного виконавця Франківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ України ОСОБА_1, з наданням інформації, в якій зокрема вказав, що 03.12.2021 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року, та в якій просив зупинити виконавче провадження у справі.

Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові, надав відповідь Військовій частині, від 24.12.2021 року в якій повідомив про відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження № 67633265, оскільки до поданого позивачем листа не долучено підтвердження щодо поновлення судом строку подання апеляційного скарги на рішення, за яким видано виконавчий лист.

Державним виконавцем31.12.2021, керуючись статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу, у розмірі 10200 грн. ВП №67633265, за невиконання без поважних причин боржника рішення.

24.01.2022 року державний виконавець відділу ОСОБА_1, звернулася до Військової частини НОМЕР_1 , про надання інформації про виконання/невиконання виконавчого листа № 380/10509/21 виданого 16.11.2021 року Львівським окружним адміністративним судом.

26.01.2022 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі.

26.01.2022 року державний виконавець відділу ОСОБА_1, звернулася до Військової частини НОМЕР_1 , про надання інформації про виконання/невиконання виконавчого листа № 380/10509/21 виданого 16.11.2021 року Львівським окружним адміністративним судом, та надання підтверджуючих документів щодо сплати судового збору, витрат виконавчого провадження та сплати штрафів.

02.02.2022 року В.о. начальника відділу Макухіна І.В., скерувала для примусового виконання на адресу Начальника УДКСУ у Франківському районі м. Львова Буряка Р.М., постанови про накладення штрафу від 13.12.2021 згідно ВП 67633265.

15.02.2022 року на адресу Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, було повернуто постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.11.2021 по ВП № 67633265 із відміткою про її виконання.

15.02.2022 року представник позивача звернувся до державного виконавця Франківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ України ОСОБА_1, із заявою про надання інформації, в якій просив: 1) зупинити виконавче провадження; скасувати постанову щодо сплати виконавчого збору від 23.11.2021 року; 3) скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.11.2021; 4) скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2021; 5) скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2021 та вважати обставини за якими військова частина НОМЕР_1 не могла виконати рішення поважними. Дана заява обґрунтована тим, що Військовою частиною подано апеляційну скаргу 02.12.2021 року. В додатку вказано, ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі № 380/10509/21.

Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові, надав відповідь Військовій частині, від 18.02.2022 року в якій зокрема повідомив про те, що відповідно до абз. 4 п. 3 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814, у випадках, встановлених чинним законодавством, у тому числі для проставлення апостиля, а також на вмотивовану вимогу учасника справи чи органів та установ, які виконуються рішення судів, з метою недопущення порушень прав фізичних та юридичних осіб, копія судового рішення засвідчується гербовою печаткою та підписом головуючого судді (судді - доповідача), а у разі його відсутності - головою суду особою, що виконує його обов`язки. До поданого листа за вх. № 2399 від 17.02.2022 не долучено ухвалу (належним чином завірену копію ухвали) у справі № 380/10509/21, видану Восьмим апеляційним адміністративним судом, а відтак у Відділі відсутні правові підстави зупинення виконавчого провадження № 67633265.

В подальшому Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2022 року, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 380/10509/21 та позов ОСОБА_5 задоволено частково.Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_5 індексації грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати ОСОБА_5 індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2016 року по 28 лютого 2018 року із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць). У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

14.06.2022 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до державного виконавця Франківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ України ОСОБА_1 з листом, у якому просила відповідно до п.7 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у зв"язку з скасуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/10509/21, повернути стягнутий виконавчий збір.

26.07.2022 року начальник відділу ОСОБА_4 , надала відповідь Військовій частині НОМЕР_1 , за № 19179, в якій повідомила, зокрема про те, що відповідно до абз. 4 п. 3 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814, у випадках, встановлених чинним законодавством, у тому числі для проставлення апостиля, а також на вмотивовану вимогу учасника справи чи органів та установ, які виконуються рішення судів, з метою недопущення порушень прав фізичних та юридичних осіб, копія судового рішення засвідчується гербовою печаткою та підписом головуючого судді (судді - доповідача), а у разі його відсутності - головою суду особою, що виконує його обов`язки. До поданого листа за вх. № 4376 від 29.06.2022 не долучено ухвалу (належним чином завірену копію ухвали) у справі № 380/10509/21, видану Восьмим апеляційним адміністративним судом від 16.05.2022, а відтак у Відділі відсутні правові для вчинення дій, вказаних у листі.

02.09.2022 року представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Львівської області Тараса Басарабу, з листом про виконання судового рішення, в якому повідомив наступне: «У державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 перебуває на виконанні виконавче провадження №67633265 від 13.12.2021 року. Військовою частиною НОМЕР_1 НГ України на рішення по якому відкрито виконавче провадження подано апеляційну скаргу (справа 380/10509/21). 14.02.2022 року суддею Восьмого апеляційного адміністративного суду винесено ухвалу, де вирішено зупинити дію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі № 380/10509/21. 15.02.2022 року інформацію про винесення такої ухвали у вигляді листа було направлено державному виконавцю ОСОБА_1 , та надіслано таку ухвалу із єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд». Однак, відповіддю від 18.02.2022 №9174 державний виконавець ОСОБА_1 відмовила у зупиненні виконавчого провадження передбаченого ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження»). Окрім цього, постановою Восьмого апеляційного адміністративного від 16.05.2022 року рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі 380/10509/21 (за яким відкрито виконавче провадження ), було скасовано. Військовою частиною НОМЕР_1 НГ України 14.06.2022 року листом було повідомлено державного виконавця ОСОБА_1, із вимогою повернути сплачений виконаний збір та надіслано таку постанову із єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної «Електронний суд». Однак відповіддю (Вх.№943 від 22.08.2022) ОСОБА_1 , відмовила у закритті провадження та поверненні судового збору. Відповідно до ст. 18 Закону та «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом від 02.04.2012 № 512/5 МЮУ визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. Окрім цього, ст. 18 Закону визначено, що Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Відповідно до абз.4 п.З розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих, та апеляційних судах України , затвердженої наказом ДСА України від 20.08.2019 №814 встановлено, що у випадках, встановлених чинним законодавством, у тому числі для проставлення апостиля, а також на вмотивовану вимогу учасника справи чи органів та установ, які виконують рішення судів, з метою недопущення порушень прав фізичних та юридичних осіб, копія судового рішення засвідчується гербовою печаткою та підписом головуючого судді (судді- доповідача), а у разі його відсутності - головою суду чи особою, що виконує його обов`язки. Окрім цього, відповідно до змін внесених ЗУ від 27.07.2022 р. N 2455-ІХ визначено, що зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України. Державним виконавцем не враховано вимоги вищезазначених нормативно- правових актів, чим порушено вимоги ч.1 ст.18 Закону. Це в свою чергу свідчить про упередженість, несвоєчасність та неналежне виконання своїх обов`язків. У зв`язку із вищевикладеним, прошу: вжити заходів щодо відновлення порушених прав військової частини НОМЕР_1 , як боржника щодо закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого збору.».

Вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 ст. 74 далі Закон України №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 74 Закону України №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Слід звернути увагу на те, що судове рішення у справі № 380/10509/21 набрало законної сили 26 жовтня 2021 року.

За приписами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону України №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У статті 27 Закону України №1404-VIII, визначений виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Так, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч. 5).

Відповідно до частин 6-7 статті 27 Закону України №1404-VIII, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Аналізуючи норми законодавства суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. При цьому стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Судом встановлено, що державним виконавцем 23.11.2021, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

23.11.2021 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження у розмірі 300 грн, та постанову про стягнення виконавчого збору з боржника виконавчого збору у розмірі 24000, 00 грн.

Сторонами не заперечується, що саме Управлінням казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області, меморіальним ордером № 1 від 11.02.2022 року на суму 24000, 00 забезпечено перерахування виконавчого збору з реєстраційного рахунку Військової частини.

Як випливає з матеріалів справи, державним виконавцем винесено постанову №67633265 від 26.01.2022 про виправлення помилки в процесуальному документі, а саме в постанові про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.11.2021 року ВП № 67633265.

Суд зазначає, що не надає оцінки правомірності винесення державним виконавцем постанов у виконавчому провадженні ВП № 67633265, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2021 року; постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.11.2021 року; постанов про стягнення виконавчого збору від 23.11.2021 року; постанов про накладення штрафу; постанов про виправлення помилки в процесуальному документі від 26.01.2022 року, оскільки вони не є предметом скарження у даній справі.

Суд зазначає, що позивач не скористався своїм правом та не оскаржував дані постанови, які були прийняті державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП № 67633265.

Щодо позиції представника позивача стосовно того, що Військовою частиною НОМЕР_1 15.12.2021 року було надіслано лист на ім`я державного виконавця, де було описано, що позивач рішення не отримував та те, що ними було подано апеляційну скаргу на рішення, та на їхню думку, державний виконавець повинна була зупинити виконавче провадження, суд зазначає, наступне.

Статтею 38 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Відповідно пункту 5 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч.7 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

У разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду виконавче провадження № 67633265 підлягало б обов`язковому зупиненню на підставі статті 38 Закону №1404-VІІІ. Державний виконавець зобов`язаний винести постанову про зупинення виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення про поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду. Отже, боржник мав можливість надати державному виконавцю належним чином завірену копію судового рішення апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги на рішення суду №380/10509/21 від 16.11.2021 до розгляду та відкриття апеляційного провадження, що було б безумовною підставою для зупинення виконавчого провадження №67633265.

Проте боржник такого рішення не надав, а додав до заяви від 15.02.2022 року ухвалу судді апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 14.02.2022 року, яка була роздрукована з інтернет - ресурсу, без належного оформлення у відповідності до абз. 4 п. 3 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814, яка передбачає, що у випадках, встановлених чинним законодавством, у тому числі для проставлення апостиля, а також на вмотивовану вимогу учасника справи чи органів та установ, які виконуються рішення судів, з метою недопущення порушень прав фізичних та юридичних осіб, копія судового рішення засвідчується гербовою печаткою та підписом головуючого судді (судді - доповідача), а у разі його відсутності - головою суду особою, що виконує його обов`язки.

Позивачу неодноразово у листах Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, від 24.12.2021 року, від 18.02.2022 року було наголошено стосовно подання підтвердження щодо поновлення судом строку подання апеляційного скарги на рішення, за яким видано виконавчий лист та не подання ухвали (належним чином завірену копії) у справі № 380/10509/21, виданої Восьмим апеляційним адміністративним судом.

Крім того, листом начальника відділу ОСОБА_4 від 26.07.2022 року, було повідомлено Військову частину № НОМЕР_1 про те, що до поданого листа за вх. № 4376 від 29.06.2022 не долучено ухвалу (належним чином завірену копію ухвали) у справі № 380/10509/21, видану Восьмим апеляційним адміністративним судом від 16.05.2022, а відтак у Відділі відсутні правові для вчинення дій, вказаних у листі.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивачем було подано до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, належним чином завірені копії судових рішень, а саме ухвали у справі № 380/10509/21, яка видана Восьмим апеляційним адміністративним судом від 14.02.2022 року про відкриття апеляційного провадження та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 у справі № 380/10509/21.

Протилежного позивачем не доведено.

Відповідно до п.3,4 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА України від 20.08.2019 №814, копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається чи надсилається. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності. У випадках, встановлених чинним законодавством, у тому числі для проставлення апостиля, а також на вмотивовану вимогу учасника справи чи органів та установ, які виконують рішення судів, з метою недопущення порушень прав фізичних та юридичних осіб, копія судового рішення засвідчується гербовою печаткою та підписом головуючого судді (судді-доповідача), а у разі його відсутності - головою суду чи особою, що виконує його обов`язки. Види судових рішень та відповідальні працівники суду, які їх засвідчують, визначаються розпорядчим документом голови суду. Копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду.

Суд зауважує, що жодних доводів в обґрунтування протиправності саме бездіяльності державного виконавця ОСОБА_1, яка полягає в не закінченні виконавчого провадження №67633265 від 13.12.2021 та не поверненні виконавчого збору військовій частині НОМЕР_1 НГ України позивачем не зазначено, а судом не встановлено. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивачем було подано до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові, належним чином завірену копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 у справі № 380/10509/21.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця ОСОБА_1, яка полягає в не закінченні виконавчого провадження №67633265 від 13.12.2021та не поверненні виконавчого збору військовій частині НОМЕР_1 НГ України та зобов`язання держаного виконавця ОСОБА_1 закінчити виконавче провадження №37633265 від 13.12.2021 та повернути виконавчий збір сплачений військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 24 000, 00 грн. про що винести відповідні постанови, - є необгрнутвоаними та безпідставини, тому у їх задоволенні слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого збору, долучивши належним чином оформлене рішення суду - постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 у справі № 380/10509/21.

Представник відповідача 1 у відзиві вказує, про те, що відповідач - ОСОБА_4 , згідно наказу № 2900/5 від 03.11.2022 року не займає посади начальника Відділу, з приводу цього суд зазначає.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності..

Згідно із ч. 1 ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

За правилами ч. 3-7 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Із аналізу наведеного положення права слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

В той же час, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. А пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. При цьому, вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд не може визнати протиправною бездіяльність начальника Франківського відділу ДВС у м.Львові ОСОБА_4, яка полягає у невинесенні постанови про скасування постанови та інших процесуальних документів державного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №67633265 від 13.12.2021 та зобов`язати начальника Франківського відділу ДВС у м.Львові ОСОБА_6 винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №37633265 від 13.12.2021 та повернути виконавчий збір сплачений військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 24 000, 00 грн., у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

Щодо позовних вимог в частині оскарження бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішення Головного управління юстиції у Львівській області Бассараба Тараса Юрійовича, яка полягає у невинесенні постанови про порушення вимог закону щодо державного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №67633265 від 13.12.2021 року, суд зазначає таке.

За змістом частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 380/10509/21, виданого 16.11.2021 року Львівським окружним адміністративним судом, які не суперечать вимогам закону, судом не встановлено допущення начальником відділу примусового виконання рішення Головного управління юстиції у Львівській області Бассараба Тараса Юрійовича, бездіяльності щодо здійснення котролю за дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» державними виконавцями при здійсненні примусового виконання виконавчого листа № 380/10509/21, виданого 16.11.2021 року Львівським окружним адміністративним судом.

Позовні вимоги про зобов`язання начальника відділу примусового виконання рішення Головного управління юстиції у Львівській області Бассараба Тараса Юрійовича винести постанову про порушення вимог закону щодо державного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №67633265 від 13.12.2021.», є похідними від вимог про визнання протиправною його бездіяльності, а тому у цій частині також слід відмовити.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необгрнутованість та безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають..

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 268, 295 КАС України , суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна