Справа № 380/24035/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/24035/21 пров. № А/857/14441/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року(суддя Сакалош В.М., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФУ у Львівській області), в якому просила: визнати протиправним рішення № 8 від 16.11.2021ГУПФУ у Запорізькій області у відмові в призначенні пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (далі Закон № 3723-XII) на підставі пунктів 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу(далі Закон №889-VIII) з підстави відсутності права на пенсію у зв`язку з тим, що посадові особи органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорій посад, державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ;зобов`язати ГУПФУ у Запорізькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1995 по 30.09.2021на посадах у відділі субсидій Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, відділі праці та соціального захисту населення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Залізничному відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на підставі пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII в розмірі 60% від заробітної плати відповідно до довідок № 2603-ВИХ-1406 та №2603-вих.-1405 від 01.10.2021. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV). 04.10.2021 звернулась із заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», однак ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №648 від 16.11.2021 про відмову заявниці у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Позивачка стверджує, що робота на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби. Покликається на усталені правові висновки Верховного Суду щодо застосування релевантних норм права при вирішенні аналогічних спорів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило ГУПФУ у Львівській області, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що посадові особи органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, тому відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 в переводі на пенсію по державній службі. Також покликається на постанову Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №265/3533/17, в якій зазначається, що зарахування державної служби до стажу роботи не є тотожним поняттю статусу державного службовця за Законом № 889-VIII.

Позивачка правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 на теперішній час одержує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV і не працює з 01.10.2021, тобто 30.09.2021 звільнилася з посади головного спеціаліста сектору бухобліку і звітності Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за угодою сторін.

04.10.2021позивач звернулась до відповідача із заявою та необхідними документами, тому числі довідками про заробіток № 2603-вих-1406 та №2603- вих.-1405 від 01.10.2021 р., про переведення її на пенсію державного службовця , маючи стажу служби в органах місцевого самоврядування з 01.12.1995 по 30.09.2021, тобто 25 років 09 та 29 днів.

Станом на 01.05.2016 позивач займала посаду спеціаліста першої категорії сектора персоніфікованого обліку Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради і мала 20 років та 05 місяців служби в органах місцевого самоврядування.

На час звернення за пенсією стаж, на пенсію державного службовця становив з 01.12.1995 по 30.09.2021.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки від 11 травня 1978 року, вона 22.01.1996 року склала присягу державного службовця відповідно до статті 17 Закону України «Про державну службу», окрім того 22.01.1996 року, 30.12.1998 року, 29.12.2000 року їй присвоювались ранги державного службовця відповідно 15,14 та 13 рангів державного службовця.

16.11.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 1 від 04.10.2021 прийняло рішення №648, відповідно до котрого відмовило позивачці в переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішення обґрунтоване тим, що посадові особи органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених законодавством.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не врахував до стажу державної служби період роботи позивачки в органах місцевого самоврядування, а тому рішення №8 від 16.11.2021 слід скасувати.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом №3723-XII (який втратив чинність на підставі Закону №889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII) з урахуванням пунктів 10, 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш, як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; - з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; - з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; - з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV. При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначали, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на цю дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 станом на дату звернення до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця досягла 60 років та відповідно до положень частин першої статті 26 Закону № 1058-IVнабула необхідного страхового стажу. Також, у позивачки наявний стаж державної служби не менш 20 років, надавала їй право на призначення пенсії згідно статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Стосовно покликань апелянта про те, що період роботи позивачки в органах місцевого самоврядування не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України №889-VIII.

В пункті 4 частини другої статті 46 цього Закону визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III.

Таким чином, відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493-III, входить до стажу державної служби.

В статті 2 Закону № 2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування. Так, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з статтею 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно з пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016№ 229 (далі Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону№ 889-VIII.

В свою чергу, відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, в даному випадку належить керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року за № 283 (далі - Порядок № 283).

Пунктом 5 вищевказаної постанови визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім того, згідно пункту 4 Порядку № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону №889-VIII.

В пункті 4 частини другої статті 46 цього Закону визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Таким чином, відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби.

В свою чергу, відповідно до статті 14 Закону №2493-III до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування належать: посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

Отже, як Порядок № 283, так і чинний Порядок №229, передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, підлягає беззаперечному зарахуванню до стажу державної служби весь період служби ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування, так як посада, яку вона обіймала, передбачена статтею 14 Закону №2493-III

04.07.2001 набрав чинності Закон №2493-III.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, періоди роботи позивачки в органах місцевого самоврядування з 01.12.1995 по 30.09.2021, тобто 25 років 09 місяців та 29 днів, зараховуються до стажу державної служби, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року в справі №380/24035/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш