Справа № 297/1675/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 січня 2023 року м. Ужгород№ 297/1675/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Пенсійний фонд України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Пенсійний фонд України, в якому просить: 1) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в проведенні виплати вимушеного переселеній особі, пенсії або грошової допомоги через установу державного АТ КБ "ПРИВАТБАНК" протиправними; 2) визнати право ОСОБА_1 самостійно вибирати в Україні уповноважений банк для відкриття поточного рахунку для отримання пенсії за віком або грошової допомоги; 3) зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вчинити певні дії по виплаті призначеної пенсії за віком через вибрану ОСОБА_1 установу державного АТ КБ "ПРИВАТБАНК", або інший вибраний ОСОБА_1 уповноважений банк; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести з 16.02.2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів до дня виплати, у зв`язку з порушенням строків виплати суми призначеної та не виплаченої пенсії.

Заявлені позовній вимоги обґрунтовує тим, що з 19 квітня 2022 року йому призначено пенсію за віком, для отримання якої ним було відкрито рахунок в АТ КБ «Приватбанк», уповноваженою особою якого від імені позивача було скеровано до органу Пенсійного фонду України заяву про виплату пенсії на відповідний рахунок. Однак пенсія позивачу не виплачується. Підставу такої бездіяльності Пенсійний фонду України обгартував тим, що позивач, як внутрішньо переміщена особа, може отримувати пенсію виключно в установі ПАТ «Державний ощадний банк України». Вказане вважає протиправним, оскільки положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить будь-яких обмежень прав внутрішньо переміщених осіб на отримання пенсії через установи інших банків.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.06.2022 провадження в даній адміністративній справі відкрито.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.08.2022 дану адміністративну справу передано на розгляд Закарпатському окружному адміністративному суду за підсудністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року дану адміністративну справу прийнято до свого провадження суддею Ващиліним Р.О.

13 жовтня 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позов №0700-0902-7/38753 від 12.10.2022, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Так, зазначив, що виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам на рахунки в установах ПАТ «Державний ощадний банк України» передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637.

26 жовтня 2022 року 3-я особа надіслала до суду пояснення на позовну заяву №2800-0603-7/44593 від 25.10.2022, відповідно до яких вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 не позбавляє права відповідних одержувачів коштів отримати виплати та за бажанням розмістити такі в будь-якій іншій банківській установі. Вказаною постановою ПАТ «Державний ощадний банк України» надано статус уповноваженого банку з метою захисту прав внутрішньо переміщених осіб від шахрайських дій інших осіб. Звертає увагу суду на те, що органи Пенсійного фонду України можуть діяти виключно в межах прав та обов`язків, з дотриманням встановленої законодавством процедури.

08 листопада 2022 року позивач надіслав до суду відповідь на пояснення на позовну заяву, в якому з доводами 3-ї особи не погоджується, оскільки такі не спростовують обмеження його прав за ознакою місця проживання, що суперечить Конституції України. Вважає, що органом Пенсійного фонду України не правильно визначено його правовий статус, як вільно переміщеної особи, а тому положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) є внутрішньо переміщеною особою та з 05 липня 2015 року проживає в м. Берегово Закарпатської області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області) №26 від 19.04.2022 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

08 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до ГУ ПФУ в Закарпатській області заяву про виплату пенсії або грошової допомоги на поточний рахунок, який відкрито у відділенні Регіонального управління «ПриватБанк», однак призначена пенсія на такий перерахована не була.

Листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України №11968-11759/М-03/8-2800/22 від 01.06.2022 ОСОБА_1 було повідомлено, що нормами постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 передбачено виплату пенсій, призначених внутрішньо переміщеним особами, через рахунки та мережу установ і пристроїв АТ «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Вважаючи протиправними дії органів Пенсійного фонду України щодо відмови у проведенні виплати його пенсії через установу державного АТ КБ «ПриватБанк», та з метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини виникли з приводу не згоди позивача, як внутрішньо переміщеної особи, з відмовою органу Пенсійного фонду України виплачувати пенсію на інші, аніж рахунки, відкриті в установах ПАТ «Державний ощадний банк України».

Внутрішньо переміщеною особою, в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706), є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Положення ст. 7 Закону №1706 гарантують забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб, в тому числі, на пенсійне забезпечення.

Так, ч. 3 вказаної статті визначено, що громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регламентуються нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Так, ч. 1 ст. 47 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

П. 3 ст. 116 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення, зокрема, політики у сфері соціального захисту.

Стаття 10 Закону №1706 визначає повноваження Кабінету Міністрів України з питань забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Зокрема, Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Отже, зазначеними законодавчими нормами Кабінету Міністрів України делеговано повноваження на встановлення умов та порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам.

На виконання вищевказаних повноважень 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова №637) (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

П. 1 Постанови №637 Кабінет Міністрів України встановив, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Дія цієї постанови поширюється на всіх внутрішньо переміщених осіб (незалежно від обставин переселення), що спростовує посилання позивача на вимушених характер його переселення, як на підставу неможливості застосування положень такої.

Отже, Кабінетом Міністрів України встановлений особливий порядок виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, законність якого переглядалася Верховним Судом. Так, в постанові від 25 вересня 2018 року у справі №826/11272/16 колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на те, що метою прийняття відповідачем Постанови № 637 у редакції зі змінами, внесеними Постановами №167 від 14.03.2016 та №365 від 08 червня 2016 року, є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат.

Такі зміни прийняті з метою удосконалення системи призначення здійснення контролю за соціальними виплатами внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, враховуючи те, що оспорюванні зміни до Постанови №637 були прийняті на виконання положень Законів України та з метою реалізації політики у сфері соціального захисту переміщених осіб, надання Ощадбанку статусу уповноваженого банку в межах зазначеної програми здійснено Кабінетом Міністрів України на виконання Закону №1706 та в межах наданих Кабінету Міністрів України повноважень.

При цьому, вони не тільки надають можливість забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноваженого банку, але й водночас, не позбавляють права відповідних одержувачів коштів отримати такі виплати та, за необхідності і бажання, розмістити отримані кошти в будь-якій іншій банківській установі.

Колегія суддів дійшла висновку, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оспорювані зміни до Постанови №637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, вільно переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено.

В постанові від 21.08.2018 року у справі №219/3611/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що без відкриття позивачем рахунку в установі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016 року і заборгованість з виплати пенсії, яка повинна нараховуватися відповідачем щомісячно з 01.07.2016 року може бути виплаченою за умови відкриття позивачем рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України».

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що положення Постанови №637 станом на день виникнення спірних правовідносин є чинними, суд вважає, що ГУ ПФУ в Закарпатській області, як суб`єкт владних повноважень, повинен керуватися такими у своїй діяльності, в тому числі, при призначенні та виплаті пенсії внутрішньо переміщеним особам.

При цьому суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на дискримінаційному характері таких норм, оскільки це питання розглядалося Верховним Судом в межах справи №826/11272/16. Так за результатами розгляду такої Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати такі положення дискримінацією.

За визначенням п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 06 вересня 2012 року №5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон №5207) дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Законом №5207 передбачено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; повагу до гідності кожної людини; забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Статтею 6 цього ж Закону визначено, що форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

При цьому, не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

- спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

- здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

- надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

- встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

- особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону №5207 розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації.

В пояснювальній записці до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та їх інформування про порядок взяття на облік» зазначено, що у проекті акта відсутні положення, які містять ознаки дискримінації.

Метою прийняття проекту акту є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансування тероризму.

Аналізу наведених норм права, свідчить про те, що оскільки внутрішньо переміщені особи, зокрема, потребують спеціального захисту з боку держави, тому оспорювані позивачем зміни до Постанови №637 не можуть вважатися дискримінаційними в розумінні положень Закону №5207.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Пенсійний фонд України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ-14, 01601, код ЄДРПОУ - 00035323) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Ващилін