Справа № 480/6996/22
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Справа № 480/6996/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6996/22 за позовом ОСОБА_1 до Роменської міської ради Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 36 сесії 8 скликання Роменської міської ради Сумської області від 26.08.2022 в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером :05:002:0228, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0024 га з кадастровим номером :05:002:0228, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- стягнути з Роменської міської ради Сумської області моральну шкоду у розмірі 53 020 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Проект відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України було погоджено 22.03.2019. Відтак, оскаржуване в частині рішення є протиправним.

Також вказав, що дії відповідача завдавали йому моральної шкоди, яку він оцінює в 53 020 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача ухвалу про відкриття провадження отримав 02.11.2022, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Роменської міської ради Сумської області від 25.07.2018 було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: орієнтовною площею 0,0024 га ( АДРЕСА_1 ) для будівництва індивідуальних гаражів (землі житлової та громадської забудови) з метою подальшого надання земельної ділянки на умовах оренди для розміщення металевого гаражу.

Згідно висновку від 21.12.2018 № 120 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Роменської міськради відмітив, що у відповідності до плану зонування території в зоні В-5, до якої відноситься вказана у заяві земельна ділянка, в допустимих видах дозволяється використання земельної ділянки для будівництва гаражів, але вимагають додаткового аналізу ситуації та обґрунтування доцільності саме такого використання ділянки і можуть бути дозволеними тільки за умови спеціального погодження на основі розробки детального плану, громадського обговорення. Водночас, враховуючи, що 27.01.1999 № 34 виконавчий комітет Роменської міської ради надав ОСОБА_1 в користування земельну ділянку для розміщення гаражу, а також приміщення було погоджено службами міста, відділ містобудування вважає за можливе погодження проекту землеустрою земельної ділянки під металевий гараж на умовах оренди.

На замовлення позивача землевпорядною організацією ПП "Ромни-Проект" був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: орієнтованою площею 0,0024 га ( АДРЕСА_1 ) для будівництва індивідуальних гаражів на умовах оренди за рахунок земель комунальної власності. Копія даного проекту була додано до матеріалів справи, яка відповідає оригіналу, оглянутого судом, що був наданий позивачем на вимогу суду.

Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.03.2019 № 3224 за підписом експерта державної експертизи, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 , погоджується.

У висновку відмічено, що проект відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам та за підсумковою оцінкою погоджено без зауважень.

02.05.2019 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано у Державному земельному кадастрі, присвоївши їй кадастровий номер :05:002:0228, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.05.2019 № НВ-019.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Роменської міської ради Сумської області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди, однак, 03.07.2019 Роменською міською радою Сумської області за вихідним номером 03-19/84 позивачу надана відповідь, в якій Роменською міськрадою повідомлено, що врахувавши частину 13 статті 123 Земельного кодексу України, депутати Роменської міськради прийняли рішення відмовити позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неможливістю використання земельної ділянки за призначенням.

ОСОБА_1 , не погодившись з даними висновками відповідача, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 07.02.2020 у справі № 480/5085/19 позов було задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Роменської міської ради Сумської області від 03.07.2019 № 03-19/84 "Про розгляд звернення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки"; зобов`язано Роменську міську раду Сумської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди, площею 0,0024 га для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства. У задоволенні іншої частини вимог було відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, Роменською міською радою Сумської області на розгляд сесії було винесено проект рішення "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою" від 24.06.2020 та листом від 02.07.2020 № 0319/78 Роменською міською радою Сумської області було повідомлено позивача про те, що у зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (порушується пункт 15.2.2 таблиці 15.2 ДБН Б2.2-12:2019 "Планування і забудова територій"), депутати Роменської міськради прийняли рішення відмовити позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, не погодившись з наданою відповіддю, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 07.12.2020 у справі № 480/4875/20 позов було задоволено частково, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Роменської міської ради, яка полягає у не належному розгляді заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди, площею 0,0024га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Роменську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди, площею 0,0024га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти рішення на пленарному засіданні ради відповідно до вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з урахуванням правової позиції, наданої судом у даному рішенні; стягнуто з Роменської міської ради на користь ОСОБА_1 2000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини вимог було відмовлено.

Так, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі № 480/4875/20, було підготовлено проект рішення та 24.03.2021 на 9 сесії 8 скликання Роменською міською радою Сумської області було розглянуто заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та з урахуванням рішення постійної комісії з питань земельних відносин та екології від 23.03.2021 прийнято рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0024 га (кадастровий номер: :05:002:0228) за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів та наданні в оренду даної земельної ділянки (для обслуговування металевого гаражу). Підстава: наявність спірного питання з сусіднім землевласником ( ОСОБА_2 ), порушення пункту 15.2.2 таблиці 15.2. ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій", а також неможливість використання земельної ділянки за цільовим призначенням без порушення норм ДБН та прав суміжних землевласників та землекористувачів.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням відповідача від 24.03.2021, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 06.04.2022 у справі № 480/4261/21 позов було задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасувати рішення 9 сесії 8 скликання Роменської міської ради Сумської області від 24.03.2021 в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0024га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Роменську міську раду затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0024га, з кадастровим номером :05:002:0228, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів. Стягнуто з Роменської міської ради на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В порядку виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 у справі № 480/4261/21 листом у письмовій формі виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області повідомив про те, що на виконанні у виконавчому комітеті Роменської міської знаходиться рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 по справі № 480/4261/21 згідно якого Роменську міську раду Сумської області зобов`язано затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0024 га з кадастровим номером :05:002:0228, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуальних гаражів, проте згідно рішенням 36 сесії 8 скликання Роменської міської ради Сумської області від 26.08.2022 було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено через відсутність детального плану територій або громадського обговорення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульований ст.124 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. У свою чергу згідно ч. 3 ст.134 ЗК України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, серед іншого, які передбачені статтею 121 цього Кодексу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 - 21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч. 3 ст.124 ЗК України).

У свою чергу, згідно із ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) (ч.1).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 3).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.4 ст. 123, чинної на час прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення). Станом на сьогодні дана норма викладена в іншій редакції, відповідно до якої відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (ч.12).

Згідно з ч.15 ст.123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки. При цьому, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, відповідач, розглядаючи 26.08.2022 на 36 сесії 8 скликання заяву ОСОБА_1 , повинен був прийняти одне з двох рішень: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до вимог ст.123 ЗК України або надати мотивовану відмову у його затвердженні. При цьому, у випадку надання відмови, відповідач мав керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у Земельному кодексі України.

Однак, в порушення зазначених норм законодавства, відповідач рішенням від 26.08.2022 відмовив у затвердженні проекту землеустрою з огляду на відсутність детального плану територій або громадського обговорення.

Однак, вказана підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою є необґрунтованою та не передбачена приписами Земельного кодексу Україну.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем на розгляд відповідача було надано проект, в якому містився висновок ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.03.2019 № 3224/82-19 про розгляд документації із землеустрою, в якому експертом державної експертизи ОСОБА_3 вказано, що проект відповідає земельному законодавству та прийнятим до нього нормативно-правовим актам, заперечень з цього приводу не надано.

Відтак, підстави для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та є необґрунтованими.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина 6 ст. 186-1 ЗК України, чинної на момент прийняття оскаржуваного рішення).

За частиною 8 ст.186-1 ЗК України, чинної на момент прийняття оскаржуваного рішення, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Системний аналіз вказаних норм Земельного кодексу України свідчить про те, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою станом на момент прийняття оскаржуваного рішення могло бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 06.03.2019 (справа № 1640/2594/18), від 27.10.2020 (справа № 480/313/19).

Відтак, вказана в рішенні підстава відмови у затвердженні проекту землеустрою не є тією підставою, яка визначена в Земельному кодексі України як підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Будь-яких інших підстав, визначених Земельним кодексом України, для відмови у затвердженні проекту землеустрою представник відповідача суду не повідомив.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, вказана підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою є необґрунтованою та не передбачена приписами Земельного кодексу Україну та таке рішення не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу рішенням від 26.08.2022 в задоволенні заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, тому суд вбачає необхідним визнати таке рішення протиправним, скасувавши його в частині відмовити позивачу у затвердженні проекту землеустрою, та зобов`язати відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0024га з кадастровим номером :05:002:0228, яка знаходиться в АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 53 020 грн, суд визнає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Судом встановлено, що позивач вже чотири рази звертався до суду. У даній же справі, зокрема, судом встановлено протиправність рішення відповідача від 26.08.2022 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 53200 гривень позивач пов`язує з тим, що є особою з інвалідністю II групи, йому важко постійно ходити, судитися. Із-за нервових стресів та через душевні страждання, через протиправні дії Роменської міської ради Сумської області, час від часу не може жити нормальним спокійним життям. На підтвердження вказано надано копії медичних висновків та довідок.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його дії не викликали у позивача душевних страждань, у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності органу місцевого самоврядування та додаткове психічне напруження.

Відтак, у суду не має підстав для висновку про те, що моральну шкоду не заподіяно.

Що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наведені позивачем обставини, за оцінкою суду, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли їй моральну шкоду. Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 53 200 грн, однак, позивачем не обґрунтовано саме такий її розмір.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суд за наявності встановлених судом обставин у справі та досліджених доказів, дійшов висновку, що розумним та справедливим (співмірним) розміром відшкодування моральної шкоди позивача є саме 10 000 грн.

Вказані висновки, в цій частині узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Роменської міської ради Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 36 сесії 8 скликання Роменської міської ради Сумської області від 26.08.2022 в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0024га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Роменську міську раду затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0024 га, з кадастровим номером :05:002:0228, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуальних гаражів.

Стягнути з Роменської міської ради на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал