Справа № 400/3568/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 р. № 400/3568/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНГОРИС", вул. Озерна, 9, м. Миколаїв, 54058,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.12.2021 № 703, № 703,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНГОРИС» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.12.2021 № 703, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на 7 624 083,75 грн (6 099 267,00 грн (грошове зобов`язання з податку на додану вартість) та 1 524 816,75 грн (штрафні (фінансові) санкції), та від 09.12.2021 № 703, відповідно до якого позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 314 468,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що усі оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення (далі ППР) відповідача складені на підставі Акта від 23.10.2021 № 7702/14-29-07-03/42057033 документальної позапланової невиїзної перевірки з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари/послуги, придбані у контрагентів постачальників (далі Акт від 23.10.2021). Встановлені в Акті від 23.10.2021 порушення, на підставі яких складено оскаржувані ППР, обумовлені тим, що ТОВ «ТАНГОРИС» завищило податковий кредит з податку на додану вартість (далі ПДВ) по операціях з придбання товару, джерело походження яких перевіркою не встановлено та документально не оформлені відповідними контрагентами-постачальниками, реальність здійснення господарських операцій перевіркою не підтверджено. На переконання позивача такі висновки відповідача не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки господарські операції з придбання ним сої та шроту соняшникового у відповідних контрагентів-постачальників є пов`язаними з його господарською діяльністю, підтверджені належними первинними документами, оплачені в повному обсязі, вчинені з «діловою метою», при відображенні вищезгаданих операцій постачальниками було видано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, тому він правомірно відніс суми ПДВ до складу податкового кредиту і відповідно до чинного законодавства відобразив сформовану суму податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ.

У відзиві на позовну заяву від 30.10.2022 відповідач заперечив проти позову і просив суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Відзив аргументовано тим, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які направлені на невиконання вимог чинного законодавства щодо визначення правомірності декларування ПДВ за травень, червень, липень, жовтень листопад, грудень 2020 року, січень, квітень 2021 року у зв`язку з ненаданням в повному обсязі документів та відповідних пояснень, та є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно. За підсумками перевірки відповідач, як він стверджує, встановив факт нереальності здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами-постачальниками, оскільки:

його контрагенти позивача не мали об`єктивної можливості поставити позивачу товар у відповідній кількості;

позивач повинен був поставити товар на територію заводів-переробників сої і при отриманні останніми сої повинен був скласти тристоронні акти, які б підтверджували передачу сої від постачальника безпосередньо до позивача та передачу позивачем сої на переробку на заводи-виробника та участь у передачі сої безпосередньо посадовими особами даних суб`єктів господарювання; проте, відповідні документи відповідачу позивачем надані не були; крім цього, у відповідних товарно-транспортних накладних щодо поставки товару відсутні обов`язкові реквізити;

в усіх видаткових накладних позивача по контрагентах проставлено лише підпис особи без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи, яка приймала товар; при цьому будь-яких актів органу позивача щодо повноважень осіб, або лише директора на отримання товарно-матеріальних цінностей до перевірки та до заперечень надано не було.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у ст.ст.16, 36 ПК України. Позивач не виконав податковий обов`язок, визначений ст.36 ПК України, який полягає в обчисленні, нарахуванні та сплати ПДВ.

У відповіді на відзив від 04.11.2022 позивач зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач наводить аргументи аналогічні тим, що вже були викладені ним у листі від 06.12.2021 № 24476/6/14-29-07-03-08 «Відповідь щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки від 23.10.2021 № 7702/14-29-07-03/42057033. Жодних нових аргументів на підтримку позиції відзив не містить.

Відповідач право на подання заперечень не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 № 400/3568/22 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.08.2022 без виклику сторін (у письмовому провадженні).

30.08.2022 підготовче засідання у справі не відбулося у зв`язку з надходженням 24.08.2022 заперечення від відповідача щодо проведення судового розгляду справи без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

24.08.2022 відповідач подав до суду заяву про продовження строку надання відзиву на позовну заяву у справі № 400/3568/22 до закінчення (скасування) простою в роботі відповідача, у якій він також заявив клопотання про зупинення провадження у справі № 400/3568/22 до закінчення (скасування) простою в роботі відповідача.

01.09.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про продовження строку надання відповідачем відзиву на позовну заяву до 03.10.2022, а також про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 400/3568/22 до закінчення (скасування) простою в роботі в Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 призначено підготовче засідання у справі на 10.11.2022 та встановлено учасникам справи строк для подання в разі наявності заяв, клопотань, пояснень у справі до 04.11.2022.

04.10.2022 через канцелярію суду надійшла заява відповідача від 02.10.2022 про відображення (завантаження) в ЄСІТС «Електронний Суд» позовної заяви у справі № 400/3568/22 та про продовження строку надання відзиву на позовну заяву.

Вищезазначену заяву відповідач обґрунтував тим, що станом на 02.10.2022 в ЄСІТС «Електронний Суд» у судовій справі № 400/3568/22 відсутня позовна заява. Наявним є лише профіль позовної заяви без завантаження файлу, що призводить до неможливості ознайомлення із змістом позовних вимог позивача та відповідно підготовки та подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 заяву відповідача про продовження строку надання відзиву на позовну заяву у справі № 400/3568/22 задоволено, строк надання відповідачем відзиву на позовну заяву продовжено до 04.11.2022.

31.10.2022 через канцелярію суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву.

10.11.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 16.12.2022 та про встановлення строків для подання учасниками справи відповіді на відзив і заперечень проти відповіді на відзив.

11.11.20222 через канцелярію суду надійшла від позивача відповідь на відзив.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 постановлено закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті. Цією ухвалою суд також постановив провести судове засідання 05.01.2023 без виклику сторін (у письмовому провадженні) у разі відсутності клопотань сторін про проведення його в режимі відеоконференції (а.с. 186-189, том 4).

У встановлений ухвалою суду від 16.12.2022 строк учасники справи не подали до суду будь-яких заяв, клопотань, пояснень, у тому числі клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У зв`язку з тим, що судове засідання проведено у письмовому провадженні, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування підготовчого засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 25, том 1) основним видом економічної діяльності позивача оптова торгівля хімічними продуктами (46.75), а також він здійснює інші види економічної діяльності, зокрема, виробництво олії та тваринних жирів (10.41), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21).

При здійсненні економічної діяльності позивач взаємодіям з різними контрагентами, що підтверджується матеріалами справи, зокрема із:

ІНОЗЕМНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» (а.с. 11-86, том 2);

ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА» (а.с. 87-176, том 2);

ВИРОБНИЧИМ КООПЕРАТИВОМ «ПАРОСТОК» (а.с. 177-195, том 2);

ТОВ «СІБ КРАФТ» (SIB KRAFT PTE, LTD) (Республіка Сінгапур) (а.с. 196-202, том 2);

ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ «СКАРБНИЦЯ-АГРО» (а.с. 203-244, том 2);

ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ «ЗЕРНОСВІТ+» (а.с. 245-250, том 2; 1-98, том 3);

ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС» (а.с. 99-209, том 3);

СЕЛЯНСЬКИМ (ФЕРМЕРСЬКИМ) ГОСПОДАРСТВОМ «БАРА» (а.с. 210-248, том 3);

ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬЮ «ГРІНСТОУН-ПРОТЕЇН» (а.с. 249-250, том 3; 1-24, том 4);

ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАЛЬКОН АГРО ГРУП» (а.с. 25-91, том 4).

В період з 08.10.2021 по 18.10.2021 відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами постачальниками ВК «ПАРОСТОК» за травень 2020 року, ТОВ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА» за червень-липень 2020 року, ІП «ДРАЙВХОЛМ ФАРМІНГ» за червень 2020 року, ФГ «ЗЕРНОСВІТ+» за жовтень 2020 року, ТОВ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС» за жовтень-грудень 2020 року, ФГ «СКАРБНИЦЯ-АГРО» за листопад 2020 року, ТОВ «РАН АГРОМИР» за лютий 2021 року, СФГ «БАРА» за квітень 2021 року, та контрагентами покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари/послуги, придбані у вищенаведених контрагентів-постачальників.

За результатами цієї перевірки відповідач склав Акт від 23.10.2021.

Як слідує з Акта від 23.10.2021, позивач за рахунок формування податкового кредиту по операціях, обчислених з вартості документально оформлених товарів, джерело походження яких перевіркою не встановлено, та реальність здійснення господарських операцій перевіркою не підтверджено:

1) занизив ПДВ на загальну суму 6 099 267 грн за період червня, липня, жовтня, листопада, грудня 2020 року, січня і квітня 2021 року;

2) завищив від`ємне значення з ПДВ на суму 314 468 гривень.

Так, згідно з висновками Акта від 23.10.2021 (а.с. 121, том 1) позивач порушив:

1) підпункти 198.1, 198.3 статті 198, пункти 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на 6099267 грн, в тому числі:

за червень 2019 року на 1 602 496 грн;

за липень 2020 року на 145 122 грн,

за жовтень 2020 року на 610 492 грн,

за листопад 2020 року на 343 382 грн,

за грудень 2020 року на 1 733 143 грн,

за січень 2021 року на 294 731 грн,

за квітень 2021 року на 1 369 901 гривню;

2) підпункти 198.1, 198.3 статті 198, пункти 200.1, 200.4 статті 200 ПК України в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість за липень 2020 року на 314 468 гривень.

Не погоджуючись зі змістом Акта від 23.10.2021 позивач у порядку, передбаченому підпунктом 86.7 статті 86 ПК України, подав відповідачу Заперечення від 17.11.2021 № 17/11 (а.с. 124-148, том 1).

У запереченнях він вказав на те, що оскільки господарські операції з придбання ним сої та шроту у відповідних контрагентів є пов`язаними з його господарською діяльністю, підтверджені належними первинними документами, оплачені в повному обсязі, вчиненні «з діловою метою», при відображенні вищезгаданих операцій Постачальниками було видано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, то позивач правомірно відніс суми ПДВ до складу податкового кредиту і відповідно до чинного законодавства відобразив сформовану суму податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість. До заперечень позивач додав 303 документи, що, на його переконання, підтверджують його аргументацію.

У відповіді щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки від 23.10.2021 № 7702/14-29-07-03/42057033 (лист від 06.12.2021 № 24476/6/14-29-07-03-08) (а.с. 149-180, том 1) відповідач зазначив, що за результатами їх розгляду ним внесено значні зміни до Акта від 23.10.2021. Поряд з цим, він прийшов до висновку, що за результатами перевірки, проведеного аналізу та здійснених в сукупності заходів не підтверджено факт реального здійснення господарських операцій позивача у взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ВК «ПАРОСТОК», ТОВ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА», ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ФГ «ЗЕРНОСВІТ+», ТОВ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС», ФГ «СКАРБНИЦЯ-АГРО», СФГ «БАРА» за період травень-грудень 2020 року, квітень 2021 року, оскільки:

частина контрагентів позивача не мали об`єктивної можливості виростити відповідний об`єм реалізованої позивачу продукції, а відомості про господарську діяльність іншої частини контрагентів не дають змогу встановити законе походження товару;

позивач за умовами поставки СТР повинен був поставити товар на територію заводів-переробників сої (ТОВ «ГРІНСТОУН-ПРОТЕЇН» і ТОВ «ФАЛЬКОН АГРО ГРУП») і при отриманні останніми сої необхідно було складати тристоронні акти, які б підтверджували передачу сої від постачальника безпосередньо до позивача та передачу позивачем сої на переробку на заводи-виробника та участь у передачі сої безпосередньо посадовими особами даних суб`єктів господарювання; проте, відповідні документи відповідачу позивачем надані не були; крім цього, у відповідних товарно-транспортних накладних щодо поставки товару відсутні обов`язкові реквізити зазначеного документа;

в усіх видаткових накладних по контрагентах проставлено лише підпис без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи, яка приймала товар; при цьому будь-яких актів органу позивача щодо повноважень осіб, або лише директора на отримання товарно-матеріальних цінностей до перевірки та до заперечень надано не було; відсутність у видаткових накладних необхідних реквізитів свідчить про порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підставі Акта від 23.10.2021 відповідач прийняв такі ППР:

1) від 09.12.2021 № 703 (форма «Р») (а.с. 181-183, том 1), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на 7 624 083,75 грн (за податковими зобов`язаннями на 6 099 267,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 524 816,75 грн);

2) від 09.12.2021 № 703 (форма «В4») (а.с. 184-186, том 1), яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 314 468,00 гривень.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем ППР, позивач подав скаргу до Державної податкової служби України (а.с. 187-205, том 1), яка за її результатами прийняла Рішення від 09.02.2022 № 2546/6/99-00-06-01-05-06 про результати розгляду скарги (а.с. 206-222, том 1), яким ППР від 09.12.2021 № 703 і від 09.12.2021 № 703 залишені без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи зазначені ППР протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів і послуг.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 ПК України).

Згідно з висновками Акта від 23.10.2021 (а.с. 121, том 1), на переконання відповідача, позивач протиправно:

занизив податок на додану вартість в період, що перевірявся, на 6099267 грн, що призвело до зменшення відповідного податкового зобов`язання позивача на вказану суму;

завищив від`ємне значення податку на додану вартість на 314 468 гривень.

До таких висновків відповідач прийшов за результатами перевірки, проведеного аналізу та здійснених в сукупності заходів, які не підтвердили, на його думку, факт реального здійснення господарських операцій позивача у взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками, оскільки:

частина контрагентів позивача не мали об`єктивної можливості виростити відповідний об`єм реалізованої позивачу продукції, а відомості про господарську діяльність іншої частини контрагентів не дають змогу встановити законе походження товару;

позивач за умовами поставки СТР повинен був поставити товар на територію заводів-переробників сої та при отриманні останніми сої необхідно було складати тристоронні акти, які б підтверджували передачу сої від постачальника безпосередньо до позивача та передачу позивачем сої на переробку на заводи-виробника та участь у передачі сої безпосередньо посадовими особами даних суб`єктів господарювання; проте, відповідні документи відповідачу позивачем надані не були;

в усіх видаткових накладних по контрагентах проставлено лише особи підпис без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи, яка приймала товар; при цьому будь-яких актів органу позивача щодо повноважень осіб, або лише директора на отримання товарно-матеріальних цінностей до перевірки та до заперечень надано не було; відсутність у видаткових накладних необхідних реквізитів свідчить про порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо відсутності об`єктивної можливості контрагентів поставити позивачу товар у необхідній кількості суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Пунктом 8 частини першої статті 92 Основного Закону України встановлено, що виключно законами України визначаються правові засади і гарантії підприємництва; правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання.

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є:

забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання;

свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом;

вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України;

обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави;

захист національного товаровиробника;

заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Таким чином, суб`єкти господарювання здійснюють свою діяльність на власний ризик, вільно обираючи своїх контрагентів, якщо інше прямо не передбачено законами України.

Законодавством України не передбачено вимогу до суб`єктів господарювання щодо перевірки ними контрагентів на факт, зокрема, можливості ними поставити товар за відповідними правочинами чи на законність походження товару. Як наслідок, законодавством не передбачена процедура здійснення такої перевірки суб`єктом господарювання своїх контрагентів.

Відтак суд прийшов до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про те, що позивач зобов`язаний був перевіряти факт законності походження товару, який він придбавав у своїх контрагентів.

При цьому суд наголошує, що проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо встановлення законності походження у них товару належить до компетенції не їх контрагентів, а органів влади, які у зв`язку з цим наділені певним спектром повноважень, який дозволяє їм належним чином здійснити таку перевірку.

Що стосується документального оформлення поставки сої позивачем на заводи-переробників сої (ТОВ «ГРІНСТОУН-ПРОТЕЇН» і ТОВ «ФАЛЬКОН АГРО ГРУП») та соняшникового шроту ТОВ «СІБ КРАФТ» (SIB KRAFT PTE, LTD), суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 4.4 Договору № 01-10/01Т переробки давальницької сировини, укладеного 15.10.2019 між позивачем (замовником) і ТОВ «ГРІНСТОУН-ПРОТЕЇН» (виконавець) (а.с. 249-250, том 3; 1-10, том 4), давальницька сировина поставляється замовником на умовах DAP (згідно правил ІНКОТЕРМС, в редакції 2010 року) за адресою: м. Кропивницький, с. Нове, вул. Ливарна, 10.

Згідно з пунктом 4.4 Договору № 01-0820/01Т переробки давальницької сировини, укладеного 01.08.2020 між позивачем (замовником) і ТОВ «ФАЛЬКОН АГРО ГРУП» (виконавець) (а.с. 25-42, том 4), давальницька сировина поставляється замовником на умовах DAP (згідно правил ІНКОТЕРМС, в редакції 2020 року) за адресою: м. Кропивницький, с. Нове, вул. Ливарна, 10.

DAP доставка в місце призначення (із зазначенням пункту призначення). У цьому випадку вважається, що продавець доставив товар, якщо товар перебуває у розпорядженні покупця на виді транспорту, що прибуває, і готовий до розвантаження у зазначеному пункті призначення. За умов DAP продавець повинен керувати всіма ризиками, пов`язаними з ввезенням товарів.

Поряд з цим, позивач уклав зі своїми контрагентами аналогічні за змістом договори поставки сої, відповідно до яких він купував у них товар у відповідній кількості, а саме:

з ТОВ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА» договір № 01/06 від 01.06.2020 (а.с. 87-94, том 2);

з ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» договір № 12/06 від 12.06.2020 (а.с. 11-18, том 2);

з ФГ «ЗЕРНОСВІТ+» договір № 051020 від 05.10.2020 (а.с. 245-249, том 2);

з ТОВ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС» договір № 15/10 від 15.10.2020 (а.с. 110-117, том 3) і договір № 23/11 від 23.11.2020 (а.с. 99-106, том 3);

з ФГ «СКАРБНИЦЯ-АГРО» договір № 25-09/2019 від 25.06.2020 (а.с. 203-210, том 2);

з СФГ «БАРА» договір № 20/04 від 20.04.2021 (а.с. 210-214, том 3).

Пунктом 3.5 вищенаведених договорів встановлено, що кількість Товару визначається згідно кількості, вказаної в товарно-транспортній накладній (залізничній накладній) на Товар при розвантаженні на склад Покупця (у випадку поставки Товару на умовах EXW-завод-переробник: кількість Товару визначається згідно кількості, вказаної у видатковій накладній та тристоронньому акті приймання-передачі Товару, який підписується Постачальником, Покупцем та заводом-переробником).

Відтак цим пунктом не встановлено конкретно правила, за якими здійснюватиметься поставка позивачу сої. Поряд з цим, у ньому сторони домовились, що у разі поставки товару на EXW буде складатися трьохсторонній акт.

При цьому суд встановив, що до всіх цих договорів його сторонами було підписано специфікації (а.с. 19, 95, 211-213, 250, том 2; 107-109, 118, 119, 215, том 3), згідно з якими вони є невід`ємними частинами відповідних договорів.

Також у вищенаведених специфікаціях визначено базові умови поставки: СРТ Кіровоградська область, смт Нове, вул. Ливарна, 10.

Отже, поставка позивачу сої здійснювалась його контрагентами на умовах СРТ, а не EXW, що виключає обов`язок сторін укладати трьохсторонні акти приймання-передачі.

CPT фрахт/перевезення оплачено до (… назва місця призначення). У цьому випадку вважається, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Відповідно до ІНКОТЕРМС договори на умовах «С»-термінів входять до категорії договорів відправлення. У природі договорів відправлення закладено, що, в той час як звичайні транспортні витрати за перевезення товару звичайним маршрутом і способом до погодженого місця сплачуються продавцем, покупець приймає ризики втрати чи пошкодження товару, а також додаткові витрати. Сутність «С» - термінів полягає у звільнені продавця від будь-яких подальших ризиків і витрат після належного виконання ним договору купівлі-продажу шляхом укладання договору перевезення та передання товару перевізникові.

Отже, у спірних правовідносинах контрагенти позивача (ТОВ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА», ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ФГ «ЗЕРНОСВІТ+», ТОВ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС», ФГ «СКАРБНИЦЯ-АГРО», СФГ «БАРА») самі вибирають перевізника, забезпечують поставку товару на завод-виробника (м. Кропивницький, с. Нове, вул. Ливарна, 10). При цьому всі ризики щодо поставки приймає на себе позивач.

З вищевикладеного слідує, що:

поставка позивачем сої на територію заводів-переробників здійснювалась його контрагентами на умовах СРТ, а не EXW, що виключає обов`язок сторін укладати трьохсторонні акти приймання-передачі;

поставку товару на завод-виробника забезпечували контрагенти позивача, і як наслідок, він не впливав і не мав об`єктивної можливості впливати на заповнення товарно-транспортних накладних, на їх зміст, а отже не може нести відповідальність за порушення правил їх заповнення.

Подібна ситуація і з постачанням позивачем ТОВ «СІБ КРАФТ» (SIB KRAFT PTE, LTD) соняшникового шроту.

Так, відповідно до договору № 270420-1, укладеного між позивачем і ВК «ПАРОСТОК» від 27.04.2020 (а.с. 177-180, том 2), позивач придбав товар з умовами поставки CPT. При цьому згідно з пунктом 3.1. Контрактом № 100014 від 28.04.2020, укладеного між позивачем і ТОВ «СІБ КРАФТ» (SIB KRAFT PTE, LTD) (а.с. 196-200, том 2), поставлення товару буде на умовах СРТ (ІНКОТЕРМС 2010).

Тому суд відхилив як необґрунтовані твердження відповідача про те, що нескладення тристоронніх актів, які б підтверджували передачу товару за відповідними договорами, а також відсутність усіх реквізитів у товарно-транспортних накладних свідчить про невиконання позивачем вимог чинного законодавства щодо визначеності правомірності декларування податку на додану вартість за відповідні періоди.

Щодо відсутності у видаткових накладних необхідних реквізитів (не прізвища, ім`я та по батькові особи, яка приймала товар) суд зазначає таке.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-ХIV) передбачає, що господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спору щодо правомірності формування позивачем своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд врахував, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Суд встановив, що в ні в Акті від 23.10.2021 (а.с. 27-123, том 1), ні у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факти здійснення позивачем відповідних господарських операцій, він акцентує увагу на тому, що у контрагентів була відсутня об`єктивна можливість поставити позивачу товар у відповідній кількості, і що первинні документи не містять всі необхідні реквізити.

Наявність або відсутність недоліків в оформленні первинних документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та для відмови платнику ПДВ у формуванні податкового кредиту за рахунок сум цього податку у ціні придбаних товарів (послуг), якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постановах від 12.06.2018 у справі № 825/3419/14 та від 13.07.2022 у справі № 520/223/20.

Суд встановив, що видаткові накладні підписані директором позивача, разом з тим у них не зазначено ні його прізвище, ім`я, по батькові, ні посада.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення) (частина друга статті 39 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю»).

Згідно з частиною четвертою статті 39 Закону України «Про товариство з обмеженою відповідальністю» виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва.

Відтак директор позивача має повноваження на підписання вказаних документів.

Поряд з цим, реальність здійснення господарський операцій з відповідними контрагентами що відображені у видаткових накладних, підтверджується іншими доказами, наявними в матеріалах справи (договорами поставки, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями), зокрема:

з ВК «ПАРОСТОК» (а.с. 177-195, том 2);

з ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ» (а.с. 11-86, том 2);

з ТОВ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА» (а.с. 87-176, том 2);

з ФГ «СКАРБНИЦЯ-АГРО» (а.с. 203-244, том 2);

з ФГ «ЗЕРНОСВІТ+» (а.с. 245-250, том 2; 1-98, том 3);

з ТОВ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС» (а.с. 99-209, том 3);

з СФГ «БАРА» (а.с. 210-248, том 3).

У свою чергу, юридичні факти реалізації позивачем, придбаних у вищенаведених контрагентів товару, підтверджується договорами, актами виконаних робіт та відповідними платіжними доручення у правовідносинах позивача з такими контрагентами, як з ТОВ «СІБ КРАФТ» (SIB KRAFT PTE, LTD) (Республіка Сінгапур) (а.с. 196-202, том 2), ТОВ «ГРІНСТОУН-ПРОТЕЇН» (а.с. 249-250, том 3; 1-24, том 4), ТОВ «ФАЛЬКОН АГРО ГРУП» (а.с. 25-91, том 4).

Таким чином, реальність здійснених позивачем господарських операцій підтверджується матеріалами справи, а недоліки видаткових накладних (відсутність посади і прізвища, ім`я, по батькові директора позивача) у цих спірних правовідносинах не є достатньою підставою для позбавлення платника податків на податковий кредит.

Відтак висновки відповідача, викладені в Акті від 23.10.2021 (а.с. 27-123, том 1) про те, що позивач завищив податковий кредит ПДВ за період червня, липня, жовтня, листопада, грудня 2020 року, січня і квітня 2021 року, обчислений з вартості товарів/послуг по операціях з контрагентами-постачальниками ІП «ДРАЙФХОЛМ ФАРМІНГ», ТОВ «ЕКСПЕРТ АГРО УКРАЇНА», ВК «ПАРОСТОК», ФГ «СКАРБНИЦЯ-АГРО», ФГ «ЗЕРНОСВІТ+», ТОВ «КОНЕКТ ІНВЕСТ СЕРВІС» і СФГ «БАРА» є необґрунтованими.

Відповідно прийняті на підставі Акта від 23.10.2021 ППР є протиправними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжними дорученням № 2837 від 23.06.2022 (а.с. 24, том 1) підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 24 810,00 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНГОРИС" (вул. Озерна, 9, м. Миколаїв, 54058; ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.12.2021 № 703 та від 09.12.2021 № 703 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 09.12.2021 № 703 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на 7 624 083,75 грн (за податковими зобов`язаннями на 6 099 267,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 524 816,75 грн);

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 09.12.2021 № 703 (форма «В4»), яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 314 468,00 гривень.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНГОРИС" (вул. Озерна, 9, м. Миколаїв, 54058; ) судові витрати в розмірі 24 810 (Двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 00 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 05 січня 2023 року