Справа № 360/1903/22
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 січня 2023 року Справа № 360/1903/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Дніпропетровській області) з такими позовними вимогами:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.10.2022 № 83 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачці пенсію за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 14.10.2022 з виплатою заборгованості, яка утворилася за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14.10.2022 вона звернулася через веб-портал ПФУ з заявою про призначення пенсії, так як набула право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» так як досягла 55 років і має понад 20 років стажу.

До заяви додала паспорт, податковий код, свідоцтво про народження дитини та відомості з Реєстру застрахованих осіб так як втратила трудову книжку під час бомбардування міста Золоте Луганської області. Окрім того, в зв`язку з тим, що форма заяви про призначення пенсії не дозволяє зазначити норму закону, на підставі якого особа звертається за пенсією, додатково було надано заяву з конкретизацією підстави звернення з заявою про призначення пенсії.

Заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто відповідачем - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та винесено рішення від 20.10.2022 № 83 про відмову в призначенні пенсії.

При розгляді документів відповідач врахував до загального страхового стажу 20 років 04 місяці 08 днів. Однак в пенсії було відмовлено через недосягнення віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому на норму статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач взагалі не зважає і не надає жодних пояснень з цього приводу у своєму рішенні.

Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що порушує її права на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 04.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 11.11.2022 відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвали суду доставлені до електронних кабінетів учасників справи, у тому числі й відповідачу 04.11.2022 та 11.11.2022 відповідно.

Станом на день ухвалення рішення відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , що підтверджено наявною електронною копією паспорту громадянина України.

14.10.2022 позивачка звернулася через веб портал ПФУ з заявою про призначення пенсії, так як набула право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема, досягла 55 років і має понад 20 років стажу.

До заяви додано паспорт, податковий код, свідоцтво про народження дитини та відомості з Реєстру застрахованих осіб у зв`язку із втратою трудової книжки під час бомбардування міста Золоте Луганської області. Додатково надано заяву з конкретизацією підстави звернення з заявою про призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 22-1 від 25.11.2005, заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням ГУПФУ в Дніпропетровській області від 20.10.2022 № 83 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком. Оскаржуване рішення обґрунтоване тим, що, відповідно до п. 1.6. "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 із змінами та доповненнями, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Згідно дати народження позивачки (24.03.1964) право на пенсію остання матиме з 25.03.2024, а звернутися за призначенням пенсії може не раніше ніж 24.03.2024.

Листом від 27.10.2022 № 3850-4407/М-02/8-1200/22 відповідач повідомив позивачку про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З системного аналізу наведених правових норм судом зроблено висновок про те, що умовами призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), є наявність декількох складових, а саме: досягнення пенсійного віку для жінок - 60 років та наявність страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка звернулась до пенсійного органу 14.10.2022, коли їй виповнилось повних 58 років, тобто у відповідності до положень статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона не досягла пенсійного віку (60 років), що надає право на призначення пенсії за віком за нормами вказаного Закону.

Доказів того, що позивачка має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ні до пенсійного органу, ні до суду не надано.

Щодо твердження позивачки про те, що пенсія за віком повинна бути призначена їй у відповідності до норм статей 12, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 - XI по досягненні 55 річного віку, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Особам, які не мають достатнього для призначення повної пенсії стажу роботи (стаття 12), призначаються пенсії за віком при неповному стажі в розмірі, пропорційному наявному стажу (стаття 68), але не менше соціальної пенсії (пункт "б" статті 94) (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Пунктом 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Суд зауважує, що колізія між нормами статті 26 Закону № 1058 та статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутня, з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Позивачка звернулася саме за призначенням пенсії за віком, а тому підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.

Зважаючи на те, що позивачка, досягнувши у березні 2022 року віку 58 років, на час звернення до пенсійного органу не має права на пенсію за віком відповідно до № 1058, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 у справі № 815/6727/17.

Посилання позивачки на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, прийнятій за наслідками апеляційного перегляду рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у зразковій справі, є безпідставними, оскільки у зазначеній справі розглядалося питання застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не статті 12 цього Закону. Відповідно, зазначене судове рішення у справі, що розглядається, не є застосовним.

З огляду на наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також суд зауважує, що відповідачем розглянуто заяву про призначення пенсії за віком, подану за формою, встановленою Порядком № 22-1. При цьому Законом та Порядком передбачено подання однієї заяви, а не кількох. Ненаведення в оскаржуваному рішенні підстав неможливості призначення пенсії за віком за статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання судовим рішенням прийняти нове рішення з зазначенням таких підстав не призведе до призначення позивачці пенсії за віком у зв`язку з відсутністю такого права, а матиме наслідком виключно збільшення звернень позивачки до суду з новими позовами та відповідно понесення нею судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року позивачці відстрочено сплату судового збору у розмірі 992,40 грн до ухвалення судового рішення у даній справі.

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні позовних вимог, судовий збір у розмірі 992,40 грн підлягає стягненню з позивачки на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241, 243, 246, 256, 291, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) в дохід Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Г. Секірська