Справа № 120/6059/22
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6059/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

04 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з цим адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 27.06.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти з 01.01.1992 року по 13.07.2000 року в ДП "Вінницький завод "Кристал"; з 14.07.2000 року по 31.12.2000 року в ТОВ "Єлдіам"; з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року в ТОВ "Шарон"; з 01.12.2002 року по 06.07.2005 року в ЗАТ "Руіз Даймондс".

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.05.2022 року.

Стягнуто на користь позивача понесені судові витрати на оплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт вказав навів ті ж доводи, які були викладені у відзиві на адміністративний позов, а саме до пільгового стажу не було зараховано періоди роботи згідно пільгових довідок б/н від 29.12.2000 року, б/н від 29.11.2002 року, б/н від 25.03.2008 року, оскільки такі довідки не засвідченні підписом начальника відділу кадрів, накази про результати проведення атестації робочого місця не представленні. Також до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 01.01.2004 року по 06.07.2005 року, оскільки відсутня інформація по сплату страхових внесків.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 20.06.2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список № 2).

За результатами розгляду звернення позивача, управління прийняло рішення від 27.06.2022 року № 28, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Підставами для відмови управління визначило, що згідно з розрахунками відповідача, страховий стаж позивача складає 29 років 3 місяці, при цьому, пільговий стаж за списком № 2 складає 3 роки 6 місяців 27 днів.

Разом з тим зазначено, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах необхідно 10 років стажу на роботах із шкідливими та важкими умовами праці.

Відповідно до вказаного рішення, відповідачем не було зараховано до пільгового стажу періоди роботи згідно пільгових довідок б/н від 29.12.2000 року, б/н від 29.11.2002 року, б/н від 25.03.2008 року, оскільки вказані довідки не засвідченні підписом начальника відділу кадрів та накази про результати проведення атестації робочого місця не представленні.

Крім того, до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2004 року по 06.07.2005 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись з прийнятим рішення управління Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась в суд з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем необґрунтовано не зараховано до пільгового стажу роботи спірні періоди роботи, у зв`язку з цим, суд, з урахуванням правової оцінки наданої у судовому рішенні, дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу спірні періоди пільгового стажу, та зобов`язав призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (надалі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Згідно із частиною 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 ч.1 статті 114 Закону № 1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

До досягнення віку, визначеного вище, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач досягла передбаченого нормами закону віку ще 22.05.2022 року та із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах звернулась 20.06.2022 року, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку.

В силу п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих списків.

Судом першої інстанції зазначено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що професія огранувальника алмазів в діаманти включена до списку № 2, та спору щодо цього між сторонами не існує.

Крім того, відповідно до пункту 20 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Особливості підтвердження наявного трудового стажу визначені Кодексом законів про працю України та Порядком підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637).

Частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (пункт 20 Порядку № 637).

Відтак, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, позивачеві безпідставно не зараховано до стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України періоди роботи з 14.07.2000 року по 31.12.2000 року у ТОВ "Єлдіам"; - з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року у ТОВ "Шарон"; - з 01.12.2002 року по 06.07.2005 року в ЗАТ "Руіз Даймондс".

Крім того, у позовній заяві позивач наголошує, що до її пільгового стажу не зараховано частину періоду роботи на посаді огранувальника алмазів у діаманти в ДП "Вінницький завод "Критал".

Як визначено з рішення про відмову у призначенні пенсії до пільгового стажу позивача, відповідачем зараховано 3 роки 6 місяців 27 днів.

Вказаний термін відповідає періоду роботи саме із 01.06.1988 року по 31.12.1991 року в ДП "Вінницький завод Кристал".

Разом з тим, відповідно до наявних записів у трудовій книжці визначено, що позивач працювала на посаді огранувальника алмазів у діаманти з 27.11.1987 року по 01.06.1988 року в статусі учня огранувальника в ДП "Вінницький завод "Кристал"; з 01.06.1988 року по 13.07.2000 року в ДП "Вінницький завод "Кристал" - огранувальником алмазів у діаманти.

Тобто, період роботи позивача в ДП "Вінницький завод "Кристал" на вказаній посаді з 01.01.1992 року по 13.07.2000 року, що загалом складає 10 років 6 місяців 11 днів, відповідачем враховано не було.

Таким чином, оскільки вказаний період роботи на посаді огранувальника алмазів у діаманти у ДП "Вінницький завод "Кристал" підтверджений відповідними записами у трудовій книжці позивача та враховуючи, що відповідачем не встановлено жодних зауважень стосовно цього періоду, тому є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ці записи є належними та допустимими доказами, які підтверджують стаж позивача у вказаний період та є такими, що теж підлягають зарахування.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу роботи позивача з 01.01.2004 року по 06.07.2005 року з підстав відсутності інформації про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне. Спірним моментом крім іншого є фактично не зарахування до страхового стажу позивача періоди її роботи на території Російської Федерації у період з 01.01.2004 року по 06.07.2005 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в дію цієї Угоди. Обчислення пенсій здійснюється виходячи із заробітної плати (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно з ч. 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

За ст. 2 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації», який застосовувався до 1 січня 2015 року, страховий стаж та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Згідно з ч. 1 статті 10 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації (частина перша статті 14 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ Про трудові пенсії в Російській Федерації).

В силу ч. 2 статті 14 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі Російської Федерації від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

Таким чином, страховий стаж за період роботи позивача з 01.01.2004 року по 06.07.2005 року відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.

Відповідно до довідки від 25.03.2008 (а.с.37) позивачка період роботи з 01.12.2002 року по 06.07.2005 року працювала огранувальником алмазів у діаманти на ЗАТ "Руіз Даймондс" та за неї було сплачено страхові внески до Федерального бюджету РФ (в сатині Пенсійного фонду).

Крім того, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позаяк відповідальність за таку бездіяльність покладається на власника підприємства, а не працівника, колегія суддів вважає обґрунтованими. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці, на які посилається відповідач.

Щодо доводів відповідача, що пільгові довідки не засвідчені підписом начальника відділу кадрів з посиланням на норми Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, колегія суддів зауважує, що відповідно до п.23 вказаного Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Обов`язковість наявності підпису начальника відділу кадрів передбачена лише у зразку довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відтак вимога органу Пенсійного фонду про засвідчення пільгової довідки підписом начальника відділу кадрів є необґрунтованою.

До того ж, колегія суддів наголошує, що відсутність посилань чи неточних записів у первинних документах з обліку трудового стажу за наявності належним чином оформленої трудової книжки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 27.06.2022 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання зарахувати до спеціального пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.