Справа № 500/2644/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2644/21 пров. № А/857/13650/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Кухтея Р.В., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року (суддя Осташ А.В., час ухвалення 11:37 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 27.09.2021),

в адміністративній справі №500/2644/21 за позовом ОСОБА_1 до Борщівської міської ради Тернопільської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,

про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Борщівської міської ради Тернопільської області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Борщівської міської ради №172-к від 20 листопада 2020 року, яким позивача звільнено з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету у зв`язку із закінченням повноважень виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області сьомого скликання, на підставі рішення сесії Борщівської міської ради Тернопільської області від 20.11.2020 №15 Про утворення виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області, визначення його чисельності та затвердження персонального складу; 2) поновити позивача на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області з 20 листопада 2020 року; 3) стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2020 року по дату винесення рішення судом; 4) допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради з 20 листопада 2020 року та присудження виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць; 5) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 грн.; 6) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач з позовними вимогами не погодився та подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач, виходячи із змісту ст.184 КЗпП України, не мав права звільняти позивача з посади в період її вагітності та народження дитини, а пропозицій про подальше працевлаштування вона не отримувала. Вважає, що оскільки ні Закон №280, ні Закон №2493 не містить гарантій стосовно захисту прав та інтересів вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до трьох років, то у розглядуваних правовідносинах повинні застосовуватись приписи ч.3 ст.184 КЗпП України. Вказує також апелянт, що помилка суду першої інстанції у визначенні правового статусу секретаря відповідної ради та керуючого справами (секретаря) виконкому ради призвели до невірного тлумачення норм законодавства та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права. На думку апелянта, суд не обгрунтував свого рішення в частині щодо незастосування до позивача гарантій передбачених ч.3 ст.184 КЗпП України з врахуванням того, що позивач працювала за строковим трудовим договором.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 20.09.2021 року скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене на підставі повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Просить оскаржене рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №500/2644/21 залишено без змін.

Однак, розглянувши вказану справу в касаційному порядку, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 08.09.2022 прийняв постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволив частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 у справі №500/2644/21 скасував, а справу направив на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2022 та від 18.10.2022 справу №500/2644/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року, прийнято до апеляційного провадження та призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою апеляційного суду від 16.11.2022 в цій справі №500/2644/21 залучено ОСОБА_2 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області сьомого скликання від 16 січня 2017 року №7 «Про утворення виконавчого комітету Борщівської міської ради сьомого скликання та затвердження його персонального складу» вирішено утворити виконавчий комітет Борщівської міської ради в кількості 52 особи та затверджено персональний склад виконавчого комітету Борщівської міської ради, підпунктом третім якого ОСОБА_1 (керуючий справами виконавчого комітету) (а.с. 107 т.1).

Рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області сьомого скликання від 16 січня 2017 року №11 Про затвердження кандидатури на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області затверджено ОСОБА_1 на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області (а.с. 10 т.1).

Також встановлено, що 25 жовтня 2020 року в Україні проведено вибори до органів місцевого самоврядування. За результатами цих виборів обрано новий склад Борщівської міської ради восьмого скликання та Борщівського міського голову.

Рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області від 20 листопада 2020 року №15 Про утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу утворено виконавчий комітет цієї ради у кількості 31 особа, зокрема, у складі міського голови, першого заступника і заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, секретаря ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, старост та інших членів виконавчого комітету. Згідно додатку до цього рішення №15 від 20 листопада 2020 року на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету міської ради визначено ОСОБА_2 (а.с. 11-14 т.1).

Рішенням Борщівської міської ради восьмого скликання від 20.11.2020 року №6 Про затвердження керуючого справами (секретаря) виконавчою комітету Борщівської міської ради затверджено ОСОБА_2 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради (а.с. 108 т.1).

Розпорядженням Борщівського міського голови від 20 листопада 2020 року №172-к Про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», звільнено ОСОБА_1 20 листопада 2020 року з посади керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Борщівської міської ради сьомого скликання. Підставою такого звільнення вказано рішення сесії Борщівської міської ради від 20 листопада 2020 року №15 Про утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу (а.с. 9 т.1).

Не погодившись із таким розпорядженням від 20.11.2020 №172-к про звільнення, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посада керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету міської ради є виборною, а строк перебування на ній припинено у зв`язку із закінченням повноважень виконкому Борщівської міської ради сьомого скликання, при цьому Борщівською міською радою не прийнято рішення про входження позивачки до нового персонального складу виконавчого комітету, тому позивач ОСОБА_1 підлягала звільненню із займаної посади відповідно до положень ст.51 Закону №280. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним спірного розпорядження міського голови від 20.11.2020 року №172-к Про звільнення ОСОБА_1 і про поновлення позивачки на виборній посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету. Суд також вказав, що оскільки підставою звільнення позивача був факт набуття повноважень членами нового складу виконавчого комітету міської ради, таке звільнення здійснювалось не з ініціативи власника, а спірні правовідносини врегульовано нормами спеціального Закону №280, тому приписи статті 184 КЗпП України в розглядуваній ситуації застосуванню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов таких висновків обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального та процесуального права та повним з`ясуванням усіх обставин справи.

Так, враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України Про службу в органах місцевого самоврядування від 07.06.2011 №2493-III регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування (далі Закон №2493-III).

Статтею 3 Закону №2493-III визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до абз.4 ч.1 ст.10 Закону №2493-III, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.

Згідно із ч.1 ст.20 Закону №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, цим та іншими законами України.

Закон України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Пунктом 3 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск.

Частиною 1 ст.59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.8 ст.45 Закону №280/97-ВР, повноваження місцевої ради, обраної на позачергових, повторних або перших виборах, закінчуються в день відкриття першої сесії ради, обраної на наступних (чергових або позачергових) виборах.

Частинами першою третьою статті 51 Закону №280/97-ВР визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Таким чином, виконавчий комітет ради є виконавчим органом відповідної сільської, селищної, міської, районної у місті ради, який утворюється такою радою на строк її повноважень. До складу утвореного виконавчого комітету входить, серед інших, керуючий справами (секретар). Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що посада керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету в розумінні положень статті 3 Закону №2493-III є виборною посадою і термін перебування на якій не може перевищувати строку після сформування нового складу виконавчого комітету. За своєю правовою природою посада керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету відповідає строковому трудовому договору.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 призначено на посаду керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради сьомого скликання шляхом затвердження її на цій посаді рішенням Борщівської міської ради №11 від 16.01.2017 Про затвердження кандидатури на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчою комітету Борщівської міської ради".

Надалі 25 жовтня 2020 року в Україні були проведені вибори до органів місцевого самоврядування. За результатами цих виборів обрану нову Борщівську міську раду восьмого скликання та Борщівського міського голову.

Рішенням Борщівської міської ради №15 від 20.11.2020 Про утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу було створено виконавчий комітет цієї ради у кількості 31 особи, зокрема, у складі міського голови, першого заступника і заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, секретаря ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, старост та інших членів виконавчого комітету. Згідно додатку до цього рішення №15 від 20 листопада 2020 року на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету міської ради визначено Горб`як Тетяну Борисівну (а.с. 11-14 т.1).

Крім цього, рішенням Борщівської міської ради восьмого скликання від 20.11.2020 року №6 Про затвердження керуючого справами (секретаря) виконавчою комітету Борщівської міської ради затверджено ОСОБА_2 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради.

Ці рішення Борщівської міської ради восьмого скликання від 20.11.2020 року №6 і №15 являються чинними і не є предметом спору в цій адміністративній справі.

Отже, у розглядуваному випадку установлено беззаперечний факт формування нового складу виконавчого комітету Борщівської міської ради восьмого скликання за підсумками виборів до місцевих рад 25 жовтня 2020 року. Також встановлено безспірний факт перебування ОСОБА_2 на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради у новому складі виконавчого комітету ради.

В контексті спірних правовідносин, внаслідок прийняття рішення Борщівської міської ради №15 від 20.11.2020 строк повноважень позивача ОСОБА_1 на виборній посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету припинився.

Зважаючи на те, що посада позивача є виборною, строк перебування на ній припинено у зв`язку з сформуванням Борщівською міською радою восьмого скликання нового складу виконавчого комітету.

При цьому, Борщівською міською радою не прийнято рішення про входження позивачки до нового персонального складу виконавчого комітету, а тому ОСОБА_1 підлягала звільненню із займаної посади відповідно до положень ст.51 Закону №280/97-ВР.

Як визначено п.20 ч.2 ст.42 Закону №280/97-ВР, сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наведене правове регулювання спірних правовідносин колегія суддів вважає, що Борщівський міський голова у законний спосіб видав 20 листопада 2020 року розпорядженням №172-к, яким на підставі пункту 1 статті 51 Закону №280/97-ВР звільнив ОСОБА_1 20 листопада 2020 року з посади керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області сьомого скликання, з підстав формування нового складу виконавчого комітету Борщівської міської ради Тернопільської області восьмого скликання.

Підстави для визнання такого розпорядження протиправними колегією суддів не встановлені.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправним та скасувати розпорядження міського голови Борщівської міської ради №172-к від 20.11.2020, задоволенню не підлягає, як і не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Водночас, судом відхиляються як необґрунтовані покликання апелянта на те, що оскаржуване розпорядження протиправно прийнято у період її перебування у відпустці з вагітністю та пологами, оскільки підставою звільнення є визначений спеціальним законом юридичний факт набуття повноважень особами сформованого нового складу виконавчого комітету Борщівської міської ради восьмого скликання.

Частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України унормовано, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відмінність підстав формулювання відповідно до наведених норм полягає у тому, що за ст.51 Закону №280/97-ВР звільнення відбувається одночасно з сформуванням нового складу відповідного виконавчого комітету, тоді як за ч.1 ст.40 КЗпП України це здійснюються у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації або реорганізації.

У даному випадку обставини звільнення позивача врегульовані нормами спеціального Закону №280/97-ВР, як це визначено статтею 20 цього Закону, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому приписи КЗпП України щодо встановлених гарантій недопущення звільнення згідно ч.3 ст.184 КЗпП України застосуванню не підлягають, оскільки така гарантія застосовується у випадку звільнення працівника з ініціативи роботодавця.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 28.11.2019 у справі №541/1104/16-а, від 07.07.2022 у справі №360/12/21.

Необрання позивача на посаду керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради восьмого скликання на сесії міської ради наступного скликання, враховуючи, що формування складу виконкому це дискреційні повноваження відповідної ради, такі обставини є підставою для її звільнення із займаної посади в силу вимог закону.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано застосував правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 12.07.2018 (справі №503/314/16-а), згідно з яким перебування секретаря виконавчого комітету (керуючої справами) у цей період на лікарняному суд вважав безпідставним, оскільки підставою її звільнення є визначений спеціальним законом юридичний факт набуття повноважень членами сформованого нового складу виконавчого комітету міськради.

Правильно суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, що наведені у постанові від 14.02.2018 у справі №826/26336/15, оскільки судом у цій справі розглядалися інші правовідносини в частині звільнення позивача зі служби в органах МВС України, а отже такі не підлягають застосуванню при розгляді даної справи.

Колегія суддів також враховує, що частина 3 статті 184 Кодексу законів про працю України передбачає обов`язок працевлаштування вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору, та обов`язок на період працевлаштування таких жінок збереження середньої заробітної плати, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

З цього приводу, слід зазначити, що питання обов`язкового працевлаштування позивача ОСОБА_1 після її звільнення 20.11.2020 року з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Борщівської міської ради сьомого скликання та збереження середньої заробітної плати на період працевлаштування, не являється предметом спору у цій адміністративній справі. При цьому, навіть у випадку можливого невиконання відповідачем вказаних приписів частини 3 статті 184 КЗпПУ щодо обов`язкового працевлаштування та збереження середньої заробітної плати на період працевлаштування, такі обставини не можуть бути підставою для поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, які загалом висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до непогодження із ними та власного трактування норм права.

Що ж стосується покликання апелянта на помилковість суду першої інстанції щодо правового статусу секретаря відповідної ради та керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету ради, то така дійсно має місце, однак вказана помилка суду не призвела до неправильного вирішення спору та не може бути підставою для скасування законного і обгрунтованого по суті рішення суду.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, оскаржене рішення суду від 20.09.2021 року винесене з дотриманням чинного законодавства, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року в адміністративній справі №500/2644/21 за позовом ОСОБА_1 до Борщівської міської ради Тернопільської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови суду складено 30.12.2022 року