Справа № 240/25520/22
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/25520/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати повторно розглянути заяву від 17.05.2022, зарахувавши до загального стажу періоди роботи внесені до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.01.1987, безпосередньо період з 01.01.1996 по 31.12.1996.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка після досягнення 54 років звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що на момент її призначення за віком, за наявними документами, трудовий (страховий) стаж позивачки становить 21 рік 01 місяць 05 днів, що недостатньо для її призначення відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вважає оскаржувану відмову протиправною та необґрунтованою, оскільки надав пенсійному органу разом з заявою всі необхідні підтверджуючі документи. За таких обставин, просить позов задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Через відділ документального забезпечення суду 02.12.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені адміністративного позову. Аргументуючи заперечення проти позову пенсійний орган зазначив, що у 2022 році пенсія за віком призначається особам після досягнення 60-річного віку за наявності страхового стажу 29 років. Зазначає, що до страхового стажу позивачки зараховано всі періоди трудової діяльності. За поданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 21 рік 01 місяць 05 днів. Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Управління та 03.06.2022 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 23 роки (29-6), а тому, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії з 16.02.2022.

28.12.2022 на електронну адресу суду відповідачем долучено архівну довідку від 29.03.2021 №156 та акт про результати позапланової перевірки від 22.02.2022 №0600-1004-1/661.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 30.06.1993, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач має статус громадянина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Як зазначено позивачем та не спростовується сторонами, 17.05.2022 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви додала всі необхідні документи для призначення пенсії.

Для підтвердження наявності у неї права на призначення вказаного виду пенсії, позивачка додала до своєї заяви трудову книжку серії НОМЕР_1 від 03.01.1987; довідки №156 від 19.02.2021 про відпрацьовані людино-днів; №157 від 19.02.2021 про заробітну плату; №145 від 30.03.2021 про процес реорганізації колгоспу ім. Свердлова у ПСП "Довіра" витяг з Ємільчинського центру зайнятості про перебування на обліку, як безробітна, свідоцтво про народження дитини та повідомлення-розрахунок від 22.06.2022 №160 про зарахування неповних місяців до страхового стажу, як повний місяць.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області, яке викладено у повідомленні про відмову у призначенні пенсії від 03.06.2022 №0600-0208-8/38712, позивачці відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих підстав, що за наявними документами та даними системи персоніфікованого обліку страховий стаж позивачки становить 21 рік 01 місяць 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 30.06.1993, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач має статус громадянина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та проживає в с. Неділище, Новоград-Волинського району Житомирської області, яке в силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Наявні в матеріалах справи документи дають підстави для висновку, що позивачка станом на 1 січня 1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 5 років 09 місяців 23 дні.

При цьому, суд наголошує, що документами, які підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону).

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Судом встановлено, що 17.05.2022, у зв`язку з досягненням 54-річного віку, позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви позивачка додала необхідні документи, в тому числі трудову книжку.

За результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 26.05.2022 за №98 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком.

Підставою для прийняття такого рішення став висновок пенсійного органу про відсутність у позивачки необхідного страхового стажу, а саме 23 років. Як зазначено в рішенні, підтверджений стаж роботи позивачки становить 21 рік 01 місяць 05 днів.

Суд зауважує, що у своєму рішенні пенсійний орган не зазначив, які конкретно періоди не були зараховані до страхового стажу позивачки та не надав жодних аргументів щодо підстав для незарахування таких періодів.

Водночас, перевіряючи наявність у позивачки необхідного страхового стажу для його зарахування з урахуванням доводів відповідача, наведених у відзиві, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи письмових трудових договорів, застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, у позивача є в наявності трудова книжка, яку вона надавала відповідачу для призначення пенсії по віку.

Відповідно до запису №1 та №2 трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивачка з 03.01.1987 прийнята в члени колгоспу на посаду бухгалтера та з 16.09.2001 звільнена з членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією підприємства.

Суд звертає увагу, що на ст. 18 трудової книжки зазначено, що позивачка у 1996 році відпрацювала 321 людино-днів при необхідних 250.

До матеріалів справи позивачем додано архівну довідку №156 від 29.03.2021 про заробітну плату позивачки за період із березня 1992 року по червень 2000 року на підставі особових розрахунків по обліку праці та розрахунків ПСП "Довіра".

Однак, у вказаній довідці зазначено, що за 1996 рік не передані особові рахунки по заробітній платі на зберігання до архіву.

Як зазначено раніше, у відзиві відповідач вказує, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди трудової діяльності.

Водночас, відповідно із розрахунку від 31.05.2022 проведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та долучено до матеріалів справи, до страхового стажу не включений період з 01.01.1996 по 31.12.1996, так як даний період трудової діяльності відсутній у архівній довідці №156 від 29.03.2021.

Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідачем до матеріалів справи додано акт про результати позапланової перевірки від 22.02.2022 №0600-1004-1/661, в якому встановлено, що при проведені перевірки були використані особові рахунки по нарахуванню заробітної плати з березня 1992 року по грудень 1995 року та з січня 1997 року по червень 2000 року. За результатами перевірки даних, які зазначені в архівній довідці №156 розбіжностей не встановлено.

Натомість, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів направлення відповідачем запитів, листів та здійснення відповідачем інших повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Водночас на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі N 307/541/17 зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних, та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначений період.

Тобто, відсутність відповідних документів на зберіганні в архівних установах не може анулювати записи трудової книжки та позбавити позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд вважає, що, в даному випадку, позивачка не може бути позбавлена свого права на включення при обрахунку страхового стажу періодів роботи з 01.01.1996 по 31.12.1996 лише через відсутність особових рахунків по заробітній платі за 1996 рік, оскільки вказані документи не передано на зберігання до архіву, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які вона не мога вплинути. Окрім того, у позивача відсутня будь-яка можливість в інший спосіб підтвердити свій страховий стаж.

Зі свого боку, позивачка вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала усі необхідні для цього документи, в тому числі, щодо підтвердження стажу роботи у спірні періоди.

З огляду на наведене, суд вважає, що періоди роботи позивача з 01.01.1996 по 31.12.1996 належним чином підтверджені трудовою книжкою, а отже підстав для неврахування їх до страхового стажу позивача немає. Жодних належних і допустимих доказів зворотного відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Відтак, з огляду на викладене та враховуючи сукупність поданих пенсійному органу документів, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період її роботи з 01.01.1996 по 31.12.1996.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 26.05.2022 за №98 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003. РНОКПП/), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на п"ять років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи внесені до друдової книжки серії НОМЕР_1 від 03.01.1987, безпосередньо період з 01.01.1996 по 31.12.1996..

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

02 січня 2023 р.