Справа № 757/31951/20-а
Суддя: Вовк С. В.
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Харченка Ігоря Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція учасників у справі.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив скасувати постанову серії ДП18 № 722057 від 14 липня 2020 року, видану інспектором Харченком І., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн і закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 липня 2020 року, близько 20:53 год., він зателефонував з мобільного номеру телефону НОМЕР_1 до поліції за номером 102 та заявив, що автомобіль Tesla Model (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) заблокував виїзд та перекрив рух транспортного засобу Mitsubishi Lancer (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), яким мав намір скористатися позивач. Приблизно о 22 год. приїхав патруль поліції для з`ясування обставин виклику. Транспортний засіб Mitsubishi Lancer (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) знаходився на місці з вимкненим двигуном та не рухався. Як зазначив позивач, працівник поліції прийшов до висновку, що він керував вищезазначеним автомобілем та був водієм. На відеозаписі з бодікамери АА00391 відсутні будь-які докази, які би давали змогу прийти до висновку, що вищезазначений автомобіль був залишений позивачем. Крім того, позивач зазначає, що він пред`явив поліцейському закордонний паспорт з електронного додатку «Дія», але в оспорюваній постанові вказано посвідчення водія. Але, оскільки позивач не був на той час водієм, то обов`язку пред`являти посвідчення водія у нього не було, як він вказав у своїй позовній заяві.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

ІІ. Процесуальні дії та рішення суду.

29 липня 2020 року до суду надійшла вказана позовна заява, яку передано судді для вирішення питання про відкриття провадження, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями за правилами, визначеними пунктом 15.4 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV із змінами, внесеними згідно із Законом № 2234-VIII від 07 грудня 2017 року.

30 липня 2020 року у справі відкрито провадження.

У судове засідання сторони та /або їхні представники не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

14 липня 2020 року інспектором поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Харченком І. видано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 722057.

Як вбачається з постанови від 14 липня 2020 року, о 22:00 год., керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_2 , 14 липня 2020 року, о 21:50 год., у м. Києві, по вул. Академіка Філатова, водій здійснив зупинку і стоянку, внаслідок чого створив перешкоди автомобілю Tesla Model (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який має електродвигун, щоб під`їхати на місце зарядки авто з електродвигунами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною шостою статті 122 КУпАП.

Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведеним конституційним положенням кореспондується частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 цього ж закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У відповідності до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, передбачені частиною шостою статті 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Тож складання постанови, з огляду на зміст частини п`ятої статті 258 КУпАП, відповідає закону, оскільки така постанова була складена у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Доводи позивача, що інспектор повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення і не мав права на місці розглядати адміністративну справу не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

За статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом частини шостої ст. 122 КУпАП, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), а так само створення перешкод водіям транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), у зупинці або стоянці - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою у цій статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, відповідальність за порушення, передбачене статтею 122 КУпАП, покладається законодавцем на водія транспортного засобу. Проте доказів того, що позивач був водієм Mitsubishi Lancer (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), у постанові не вказано і суду не надано на підтвердження цього.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, при цьому жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, як передбачено частиною третьою статті 90 КАС України, та надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), відповідно до частини четвертої вказаної статті.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави стверджувати те, що позивач був суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 КУпАП, тобто водієм транспортного засобу Mitsubishi Lancer (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) відсутні, а постанова серії ДП18 № 722057 від 14 липня 2020 року підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки встановлено судовим розглядом, що відповідач на підставі Інструкції, якою він безпосередньо керується під час здійснення своїх професійних обов`язків, розглядає справу та виносить постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, проте такі дії поліцейський повинен здійснювати лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення відносно водія транспортного засобу, наявність чого не доведено.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 1-33, 73-77, 79, 90, 241-246, 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Харченка Ігоря Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 № 722057 від 14 липня 2020 року поліцейського УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції Харченка Ігоря Васильовича про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн на ОСОБА_1 .

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною шостою ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С. В. Вовк