Справа № 480/3836/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2023 року Справа № 480/3836/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.12.2021 № 48 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.12.2021 про призначення їй пенсії за віком з урахуванням страхового стажу у розмірі 28 років 0 місяців 18 днів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08.12.2021 вона звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви прийнято рішення 14.12.2021 № 48 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Цим рішенням було встановлено, що позивач має страховий стаж 22 роки 9 місяців 9 днів. Позивач вважає, що розрахунок її страхового стажу здійснений з порушенням норм чинного законодавства, а оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області від 14.12.2021 № 48 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки позивач не набула права на призначення пенсії, оскільки у неї відсутній страховий стаж у розмірі 28 років. Також відповідач зазначив, що частинна стажу позивача не була зарахована до страхового стажу з належним обґрунтуванням у оскаржуваному рішенні. Окрім того, зазначає про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу (а.с.46-49).

На вказаний відзив представником позивача надано відповідь, в якій він зазначає, що доводи відповідача не спростовують аргументів позивача для задоволення позовних вимог та додатково повторює більш детально доводи для задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат (а.с.60-65).

Також представником позивача надано суду заяву про стягнення судових витрат (а.с.98-99).

Вивчивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.10.2021 подала до Липоводолинського відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області заяву про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком в автоматичному режимі була направлена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Так, розглянувши заяву 02.11.2021, відповідач прийняв рішення №48 в якому зазначив, що страховий стаж позивача становить 27 років 2 місяці 18 днів, а необхідний стаж для призначення пенсії за віком повинен становити 28 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача зараховані усі періоди. Разом з тим, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.26).

Позивач у позові зазначає, що отримуючи вищевказане рішення посадовими особами пенсійного фонду їй було запропоновано придбати додатковий страховий стаж у розмірі 10 місяців за період з 01.03.2010 по 31.12.2010, шляхом укладення договору про одноразову сплату в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за попередні періоди.

16.11.2021 позивач уклала з Головним управлінням ДПС у Сумській області договір про одноразову сплату в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 та п. 3 розділу III цього договору позивач зобов`язалася сплатити єдиний соціальний внесок за попередні періоди з 01.03.2010 по 31.12.2010 у розмірі 26400,00 грн. (а.с.28-30).

19.11.2021 позивач сплатила одноразовий єдиний соціальний внесок у розмірі 26400,00 грн., що підтверджується квитанцією AT КБ «Приватбанк» від 19.11.2021 № 0.0..1 (а.с.31).

Як зазначає позивач, 08.12.2021 вона повторно подала до Липоводолинського відділення ГУ ПФУ в Сумській області заяву про призначення пенсії за віком.

Разом із заявою додатково було подано договір про одноразову сплату в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, квитанцію про сплату добровільного внеску та звіт про сплату добровільного внеску.

Оскаржуваним у даній справі рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 14.12.2021 №48, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Цим рішенням було встановлено, що позивач має страховий стаж у розмірі 22 роки 9 місяців 9 днів. Визначаючи вказаний стаж, відповідач зазначив наступне:

- не враховано довідку від 27.07.2021 №02-25/530, адже за актом перевірки прізвище " ОСОБА_2 " в первинних документах, що є підставою для видачі довідки, не збігається з дошлюбним прізвищем заявника " ОСОБА_3 ";

- стаж 1982-2003 враховано за оновленою довідкою №13-09/699 від 29.09.2021;

- архівна довідка №13-09/709 не містить наказів про звільнення, але факт роботи підтверджено актом перевірки від 11.10.2021 року тому стаж зараховано на підставі вказаного акту;

- 15.11.1983-25.04.1984 враховано до стажу, але потребує уточнення довідкою, оскільки виправлення дати прийняття на роботу не завірено належним чином;

- стаж 2003 рік враховано на підставі довідки №13-09/669 від 29.09.2021 з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу;

- оновлена довідка про заробіток№13-09/736 від 21.10.2021 потребує виправлення у відповідності до акту перевірки;

- довідка №607/13-09 від 20.08.2021 не містить наказів про прийняття на роботу, тому стаж з вересня 1981 по 04.02.1982 не враховано. Довідку про заробіток за цей період не може бути враховано, оскільки за актом перевірки прізвище в первинних документах не збігається з паспортними даними заявника, про що вище зазначено;

- за індивідуальними відомостями про застраховану особу з січня по грудень 2006 року відсутні позначки про сплату внесків, отже стаж не враховано (а.с.32).

Позивач вважає, що розрахунок її страхового стажу здійснений з порушенням норм чинного законодавства, а оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області від 14.12.2021 № 48 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Положеннями ст. 24 цього ж Закону визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано ряд періодів її роботи, що мали місце до 01.01.2004.

Вирішуючи даний спір суд не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Так, згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.05.2022 № 1800-0202-8/15867, період роботи позивача з вересня 1981 року по 04.02.1982 в Липоводолинському районному міжгосподарському підприємстві «Птахопром» не зараховано до страхового стажу, оскільки згідно з актом перевірки достовірності та обґрунтованості видачі відомостей, поданих для призначення (перерахунку) пенсії від 12.10.2021 № 1587/1800-0905-06, у книгах для нарахування заробітної плати за 1981-1982 роки працювала ОСОБА_4 , а не ОСОБА_5 .

Вказані доводи є безпідставними, виходячи з наступного.

Факт роботи ОСОБА_1 у «Л-Долинський РМКО «Птицепром» у період 02.09.1981 по 04.02.1982 підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-17).

Згідно з записом №4 від 01.09.1981 позивач була прийнята на работу «рабочей комбикормового завода» на підставі наказу «Пр. № 47 §6 от 02.09.1981».

Відповідно до запису № 5 від 04.02.1982 «уволена с работы по ст. 38 КЗоТ УРСР. (по собственному желанию)» на підставі наказу «Пр. № 52 §3 от 03.05.82».

Таким чином, ОСОБА_1 безперервно працювала у Липоводолинському районному міжгосподарському підприємстві «Птахопром» з 01.09.1981 по 04.02.1982.

Суд звертає увагу на те, що стаж роботи позивача в «Л-Долинський РМКО «Птицепром» у розмірі 5 місяців 3 дні за період з 02.09.1981 по 04.02.1982 був врахований до страхового стажу рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.07.2021 № 48.

Позивачем під час подання заяв про призначення пенсії додавалися архівні довідки Липоводолинської селищної ради від 20.08.2021 № 606/13-09 та № 607/13-09, а також довідка Липоводолинської селищної ради про реорганізацію від 20.08.2021 № 605/13-09 Липоводолинського РМП «Птахопром».

Згідно з архівною довідкою від 20.08.2021 № 606/13-09 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в Липоводолинському районному міжгосподарському підприємстві «Птахопром» та отримувала заробітну плату за період з вересня 1981 року по лютий 1982 року включно. Довідка видана на підставі книг нарахування заробітної плати за 1981-1982 роки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У книгах нарахувань заробітної плати зазначено прізвище ОСОБА_4 (а.с.21).

Згідно з архівною довідкою від 20.08.2021 № 606/13-09 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в Липоводолинському районному міжгосподарському підприємстві «Птахопром» з вересня 1981 року (книга нарахування заробітної плати) по лютий 1982 року. В книгах нарахувань заробітної плати зазначено прізвище " ОСОБА_2 ", а в наказі на звільнення " ОСОБА_3 " (а.с.22).

Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.09.2019 №638/18467/15-а вказав, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Крім того, колегія суддів вказала, що, приймаючи документи, орган, який призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта і документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що в архівних довідках від 20.08.2021 №606/13-09 та №607/13-09 вказана дата народження працівника, яка збігається з датою народження позивача, а підстава звільнення (номер та дата наказу) збігається з підставою звільнення, зазначеній у трудовій книжці позивача. З цього випливає висновок, що страховий стаж позивача за період роботи з 02.09.1981 по 04.02.1982 є належним чином підтвердженим, а його неврахування відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення про відмову у призначенні пенсії від 14.12.2021 є протиправним.

Щодо протиправності неврахування у повному обсязі періоду роботи в колгоспі за період з 05.02.1982 по 02.11.1983, суд зазначає наступне.

Згідно з записами №1-№3 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_7 , позивач з 05.02.1982 по 02.11.1983 працювала Колгоспі «Зоря комунізму» (а.с.18).

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.11.2021 стаж роботи позивача в колгоспі за цей період зараховано у повному обсязі, а саме з 05.02.1982 по 31.12.1982 - у розмірі 10 місяців 27 днів та з 01.01.1983 по 02.11.1983 - у розмірі 7 місяців 17 днів. У той же час, оспорюваним рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 14.12.2021 врахований стаж роботи позивача в Колгоспі «Зоря комунізму» зменшено на 10 днів, за період з 15.02.1982 по 31.12.1982 у розмірі 10 місяців 17 днів.

Відповідно до запису № 1 у трудовій книжці колгоспника на підставі рішення зборів уповноважених №3 від 15.02.1982, позивач з 05.02.1982 була призначена секретарем-машиністкою (а.с.19).

Згідно з записом № 3 у трудовій книжці колгоспника на підставі рішення правління, протокол № 14 від 21.11.1983, позивач з була звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням) з 02.11.1983.

Як вбачається з аналізу записів у трудовій книжці колгоспника відповідач помилково визначає дату прийняття позивача на роботу не з дати відповідного запису про це, а з дати прийняття рішення про прийняття на роботу представницьким органом колгоспу.

Пунктом 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, та яка була чинна на момент заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди, було передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Таким чином, стаж роботи позивача у Колгоспі «Зоря комунізму», а саме з 05.02.1982 по 31.12.1982 має становити - 10 місяців 27 днів, а його зменшення відповідачем на 10 днів до 10 місяців 17 днів є протиправним.

Щодо не зарахування до стажу роботи позивача окремих періодів роботи з 28.11.1992 по 31.12.2003, суд зазначає наступне.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.11.2021 враховано такий страховий стаж позивача за період з 28.11.1992 по 31.12.2003:

- за період з 28.11.1992 по 03.03.2000 у розмірі 7 років 3 місяці 6 днів;

- за період з 04.03.2000 по 31.01.2002 у розмірі 1 рік 10 місяців 28 днів;

- за період з 01.02.2002 по 31.12.2003 у розмірі 1 рік 11 місяців 0 днів.

Таким чином, загальна тривалість страхового стажу позивача за період 28.11.1992 по 31.12.2003 врахована рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.11.2021 складає - 11 років 1 місяць 3 дні.

Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 14.12.2021 відповідач зменшив врахований страховий стаж позивача.

Так, за період з 28.11.1992 по 03.03.2000 замість страхового стажу у розмірі 7 років 3 місяці 6 днів, враховано лише 3 роки 2 місяці 6 днів, зокрема, за період з 28.11.1992 по 15.12.1994 у розмірі 2 роки 0 місяців 18 днів, та за період з 15.01.1999 по 03.03.2000 у розмірі 1 рік 1 місяць 19 днів.

За період 04.03.2000 по 31.01.2022 страховий стаж враховано у розмірі 1 рік 10 місяців 28 днів, що позивачем не оспорюється.

За період з 01.02.2002 по 31.12.2003 замість страхового стажу в розмірі 1 рік 11 місяців, враховано лише 1 рік 1 місяць 29 днів, зокрема: за період з 01.02.2002 по 31.12.2002 - у розмірі 11 місяців 0 днів; за період з 01.01.2003 по 20.01.2003 - у розмірі 20 днів; за період з 01.02.2003 по 19.02.2003 - у розмірі 19 днів; за період з 01.03.2003 по 15.03.2003 - у розмірі 15 днів; за період з 01.04.2003 по 03.04.2003 - у розмірі 3 днів; за період з 01.06.2003 по 05.06.2003 - у розмірі 5 днів; за період з 01.09.2003 по 10.09.2003 - у розмірі 10 днів; за період з 01.10.2003 по 01.10.2003 - у розмірі 1 днів; за період з 01.11.2003 по 07.11.2003 - у розмірі 7 днів; за період з 01.12.2003 по 09.12.2003 - у розмірі 9 днів.

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.05.2022 № 1800-0202-8/15867 до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 01.01.1995 по 31.12.1998 у КСП «Мир», оскільки у архівній довідці від 29.09.2021 № 13-09/669 відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів.

Суд зазначає, що зменшення вищевказаного стажу позивача за період з 28.11.1992 по 03.03.2000 та за період 01.02.2002 по 31.12.2003 є протиправним, виходячи з такого.

Частиною 4 статті 24 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (тобто 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків

Згідно із ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути доказом підтвердження стажу лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у ній. При цьому значення трудової книжки як основного документа, що підтверджує стаж роботи, встановлено ст.ст. 13 та 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, правова норма статті 62 Вказаного Закону, передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 637.

Згідно із записами в трудовій книжці колгоспника позивач станом на 28.11.1992 позивач працювала в Колгоспі «Зоря комунізму» на посаді кухарки дитячого садка.

Стаж роботи позивача в Колгоспі «Зоря комунізму» за період з 15.10.1989 по 27.11.1992 відповідачем зараховано до страхового стажу та позивачем не оспорюється.

Відповідно до архівної довідки Русанівського старостинського округу Липоводолинської селищної ради від 29.09.2021 № 13-09/670 Колгосп «Зоря комунізму» організований в 1930 р., згідно рішення загальних зборів (протокол №4 від 28.11.1992) реорганізований в КСП «Мир». КСП «Мир» згідно з рішенням зборів уповноважених (протокол № 1 від 03.03.2000) реорганізовано в ТОВ АФ «Мир». ТОВ АФ «Мир» є правонаступником всіх попередніх господарств (Статут ТОВ АФ «Мир» затверджений установчими зборами засновників товариства 03.03.2000 протокол №1, зареєстрований реєстровий №0010055 в Реєстрі суб`єктів підприємницької діяльності 16.03.2000, розпорядження голови Липоводолинської райдержадміністрації №111). Державна реєстрація ТОВ АФ «Мир» припинена у зв`язку з визнанням її банкрутом (Ухвала Господарського суду Сумської області №3568-7/64 від 23.12.2003) без визначення правонаступника. Новостворене ТОВ АФ «Козак» діяло з 04.01.2002 (Установчий договір про створення і діяльність ТОВ АФ «Козак», зареєстрований розпорядженням голови Липоводолинської райдержадміністрації 24.12.2001 №521). Статут ТОВ АФ «Козак» зареєстрований розпорядженням голови Липоводолинської райдержадміністрації 24.12.2001, реєстровий №3 1622947ю0010100, довідка №17 про включення до ЄДРПОУ від 04.01.2002). Державна реєстрація ТОВ АФ «Козак» припинена у зв`язку з визнанням її банкрутом (Ухвала господарського суду Сумської області №6/25-6 26.07.2007) без визначення правонаступника (а.с.25).

Згідно із записами у трудовій книжці колгоспника, ОСОБА_1 після реорганізації Колгоспу «Зоря комунізму» в КСП «Мир» продовжила працювати на посаді кухарки дитячого садка.

01.05.1998 ОСОБА_1 була переведена на посаду доярки МТФ № 1 КСП «Мир» (запис №7 від 01.05.1998).

31.01.2002 ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку з переведенням у ТОВ АФ «Козак», п. 5 ст. 36 КЗпП України (запис № 9 від 01.05.2002).

01.02.2002 ОСОБА_1 прийнята дояркою на МТФ ТОВ АФ «Козак» (запис № 10 від 01.02.2002).

30.04.2006 ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв`язку з переводом в СВК «Русанівський», п. 5 ст. 36 КЗпП.

Таким чином, ОСОБА_1 у період з 28.11.1992 по 30.04.2006 безперервно працювала в КСП «Мир», ТОВ АФ «Мир», ТОВ АФ «Козак» та СВК «Русанівський».

Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на архівну довідку від 29.09.2021 № 13-09/669, суд зазначає, що вказана довідка не була надана на вимогу суду викладену в ухвалі суду від 09.06.2022.

Відповідно до ч. 6 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

З урахуванням викладеного, оскільки в матеріалах справи міститься трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 , згідно з записами якої ОСОБА_1 у період з 28.11.1992 по 30.04.2006 безперервно працювала в КСП «Мир», ТОВ АФ «Мир», ТОВ АФ «Козак» та СВК «Русанівський», а тому вказаний стаж підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Також суд звертає увагу на те, що зменшення раніше врахованого страхового стажу за період з 01.02.2002 по 31.12.2003 з розміру 1 рік 11 місяців 0 днів, визначеного рішенням від 02.11.2021 до розміру 1 рік 1 місяць 29 днів, визначеного рішенням від 14.12.2021, здійснено відповідачем без зазначення належного обґрунтування.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст. 24 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 56 та 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу позивача має бути зараховано увесь стаж її роботи за період з 28.11.1992 по 31.12.2003 у розмірі 11 років 1 місяць 3 дні, тобто в розмірі, визначеному рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.11.2021.

Окрім вищевикладеного, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.11.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та встановлено, що її страховий стаж становить 27 років 2 місяці 18 днів.

Вказане рішення є чинним, ніким не оскаржене та не скасоване.

На підставі цього рішення, 16.11.2021 позивач уклала з Головним управлінням ДПС у Сумській області договір про одноразову сплату в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з п. 2 та п. 3 розділу III цього договору позивач зобов`язалася сплатити єдиний соціальний внесок за попередні періоди з 01.03.2010 по 31.12.2010 у розмірі 26400,00 грн. 19.11.2021 позивач сплатила одноразовий єдиний соціальний внесок у повному розмірі, а саме 26400,00 грн.

З урахуванням сукупності вищевикладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.12.2021 №48 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.12.2021 про призначення їй пенсії за віком з урахуванням страхового стажу у розмірі 28 років 0 місяців 18 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд враховує таке.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Чернявським А.Л. на підставі договору про надання правової допомоги від 22.02.2022 №1/22.

Відповідно до п.3.2 вказаного договору розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами у додатку №1 до вказаного договору.

Так, відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 22.02.2022 №1/22, розмір гонорару за надану правову допомогу визначається на умовах погодинної оплати. Вартість витрат на правову допомогу (гонорару) за одну годину роботи Адвоката становить 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України», що визначається на момент підписання Договору про надання правової допомоги, збільшеного з коефіцієнтом «1,4», що враховує наявність в Адвоката наукового ступеня кандидата юридичних наук та вченого звання доцента. Розмір гонорару Адвоката за 1 годину роботи, обрахований відповідно до п. 1 цього додатку до договору про надання правової допомоги, складає 1736,70 грн.

В підтвердження наданих послуг представником позивача було надано акт прийому передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 22.02.2022 №1/22, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 21708,75 грн, та складається з наступних складових:

1) підготовка та направлення адвокатського запиту до ГУ ПФУ в Сумській області: кількість затраченого часу - 0,5 години, загальна вартість виконаної роботи - 868,35 грн;

2) підготовка та направлення позовної заяви: кількість затраченого часу - 8 годин, загальна вартість виконаної роботи - 13893,60 грн;

3) підготовка та направлення адвокатського запиту до ГУ ПФУ в Сумській області: кількість затраченого часу - 4 години, загальна вартість виконаної роботи - 6946,80 грн.

Дослідивши вищезазначену заяву та докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

У частині третій статті 132 КАС України наведено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Докладніше кожна з категорій цих витрат конкретизована у статті 134, 135, 137, 138 КАС України, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу (стаття 134 КАС України); витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (стаття 135 КАС України); витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (стаття 137 КАС України); витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду (стаття 138 КАС України).

Вжитий у статті 138 КАС України термін «інших процесуальних дій» стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі.

Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

Так, суд зазначає, що витрати на такі послуги адвоката як направлення позовної заяви до суду не відносяться до судових витрат, передбачених зазначеним вище переліком, а тому такі витрати не можуть бути предметом відшкодування за наслідками розгляду судової справи, оскільки КАС України не передбачає їх відшкодування.

Вказані висновки узгоджуються з висновкам, викладеними у постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №440/7120/20.

Також суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №480/3172/20.

Також суд враховує доводи відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката з огляду на невеликий обсяг наданих послуг.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, заперечення відповідача, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 263 КАС України, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає заяву представника позивача частково обґрунтованою та що її слід задовольнити в частині стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Також, враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 992,40 грн., який був сплачений позивачем при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.12.2021 №48 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 08.12.2021 про призначення пенсії за віком з урахуванням страхового стажу у розмірі 28 років 0 місяців 18 днів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько