Справа № 460/13702/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2022 року м. Рівне №460/13702/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), за змістом якого просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення з грудня 2014 року по 16.07.2020;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення з врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія, індексація) з грудня 2014 року по 28.02.2018;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення з 01.03.2018 по 16.07.2020 у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та наказами Міністерства оборони України та його індексацію;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити винагороду за участь у антитерористичній операції за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням травми під час проведення антитерористичної операції на територіях Донецької та Луганської областей;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з грудня 2014 року по 16.07.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення належного до виплати на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 в частині зазначення вислуги років у Збройних Силах України та належного йому для виплати грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 щодо вислуги років у Збройних Силах України та належного йому для виплати грошового забезпечення та до особової справи військовослужбовця.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01.12.2016 по 16.07.2020 позивачу грошове забезпечення не було виплачено протиправно, оскільки останній у вказаний період перебував на лікуванні, яке пов`язане з травмами, отриманими в ході проведення антитерористичної операції. Крім того, відповідачем у наказі від 16.07.2020 №177 неправильно зазначено вислугу років 01 рік 04 місяці 07 діб.

Ухвалою суду від 08.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки під час проходження військової служби позивачем допускалися порушення військової дисципліни. Останній тривалий час був відсутній на військовій службі без поважних причин, що підтверджується відповідними службовими розслідуваннями, результати яких позивачем оскаржено не було. Таким чином, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення позивачу порушень вимог чинного законодавства допущено не було (а.а.с.72-124).

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій спростовано аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву (а.а.с.123-135).

Ухвалою суду від 19.09.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 07.11.2022 продовжено розгляд справи №460/13702/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано у сторін додаткові докази: у позивача - докази безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі в антитерористичній операції поранень (контузії, травми, каліцтва) у спірному періоді (26.07.2014-16.07.2020), докази ознайомлення з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177; у відповідача - накази про призупинення/поновлення виплат грошового забезпечення позивачу за періоди самовільного залишення позивачем військової частини та/або місця служби; відомості про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення в розрізі основних та додаткових видів грошового забезпечення у спірному періоді (26.07.2014-16.07.2020); накази про надання відпусток / відкликання з відпусток позивача за 2014 - 2020 роки; за наявності - докази виплати грошової компенсації позивачу за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 2014 - 2020 роки; докази ознайомлення позивача з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177.

Ухвалою суду від 30.12.2022 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправним наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 в частині зазначення вислуги років у Збройних Силах України та належного йому для виплати грошового забезпечення та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 щодо вислуги років у Збройних Силах України та належного йому для виплати грошового забезпечення та до особової справи військовослужбовця відмовлено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправним наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 в частині зазначення вислуги років у Збройних Силах України та належного йому для виплати грошового забезпечення та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 щодо вислуги років у Збройних Силах України та належного йому для виплати грошового забезпечення та до особової справи військовослужбовця.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 30.05.2014 №9, молодший лейтенант ОСОБА_1 , призначений наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 25.05.2014 №9 на посаду командира 1 стрілецького взводу стрілецько роти, вважається таким, що з 30 травня 2014 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.а.с.26, 100).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 16.07.2014 №41, з 17.07.2014 ОСОБА_1 вибув у відрядження у Військову частину НОМЕР_3 с АДРЕСА_1 та подальшого підпорядкування у розпорядження командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_2 " для участі у бойових діях, пов`язаних із залученням до АТО та виконання завдань із забезпечення участі у АТО підрозділів у визначених секторах зони АТО (а.с.26а).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.07.2014 №45, ОСОБА_1 20.07.2014 прибув на КП в/ч пп НОМЕР_4 с.Сонцеве для участі у бойових діях, пов`язаних із залученням до АТО. 22.07.2014 ОСОБА_1 вибув до с.Амвросіївка для виконання бойового завдання (а.с.27).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.08.2014 №54, ОСОБА_1 вибув до південної околиці с.Куйбишево Запорізької області (а.с.28).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2014 №60, ОСОБА_1 слід вважати таким, що вибув на лікування у 61-й Одеський мобільний шпиталь на лікування (а.с.35).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 16.10.2014 №109, ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб з 16.10.2014 (а.с.101).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.11.2014 №137, ОСОБА_1 15.07.2021 вибув для лікування (а.с.102).

Надалі, строком на 6 діб, з 27.11.2014 по 02.12.2014, ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою. Вказані обставини підтверджуються наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 27.11.2014 №149 (а.с.103).

З 03.12.2014 ОСОБА_1 вибув на лікування, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.12.2014 №155 (а.с.104).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 12.12.2014 №799 лейтенанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.37).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2014 №164, ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України лейтенанта (а.с.38).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2015 №36, ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, не повернувся після лікування (а.с.88).

Відповідно до наказу від 09.07.2015 №190 ОСОБА_1 09.07.2015 вибув на лікування до військового госпіталю (Військова частина НОМЕР_5 ) (а.а.с.89, 105).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.07.2015 №210, ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 29.07.2015 (а.с.90).

Відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_2 від 31.07.2015 №212, ОСОБА_1 з 27.07.2015 самовільно залишив військову частину (а.с.106).

03.08.2015 командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 затверджено акт проведення службового розслідування щодо факту неприбуття з лікування 25.07.2015 лейтенанта ОСОБА_1 (а.с.83).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2015 №484 "Про результати службового розслідування за фактом не повернення до місця служби після лікування" зобов`язано направити матеріали проведеного службового розслідування до Військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України для подальшого прийняття правового рішення щодо неповернення з лікування лейтенанта ОСОБА_1 і не перебування на службі понад 10 діб (а.с.91).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.08.2015 №216, ОСОБА_1 , бувший командир взводу 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти виведений в розпорядження наказом КСВ ЗСУ №799 від 12.12.2014, прибув 04.08.2015 після самовільного залишення військової частини, та приступив до виконання службових обов`язків. 04.08.2015 ОСОБА_1 вважати таким, що прибув до командно-спостережного пункту батальйону в с.Роти, на виконання бойового розпорядження командира 30 омбр №0266 від 26.06.2015 та бойового розпорядження командира батальйону №7 від 01.07.2015 залучаються та бере безпосередню участь в Антитерористичний операції, виконуючи бойові завдання. ОСОБА_1 відновлено виплату грошового забезпечення в зв`язку прибуттям та початком виконання службових обов`язків, з 04.08.2015 (а.а.с.39, 92).

Відповідно до наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 19.08.2015 №231, ОСОБА_1 слід вважати таким, що 19.08.2015 вибув на лікування до Військового госпіталю м.Ірпінь Київська область у зв`язку з хворобою та з 19.08.2015 знято з котлового забезпечення (а.а.с.40, 93).

У період з 08.09.2015 по 22.10.2015 ОСОБА_1 був звільнений від виконання службових обов`язків у період у зв`язку з хворобою. Вказані обставини підтверджуються витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.09.2015 №251 (а.с.41).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2016 №025, ОСОБА_1 слід вважати таким, що 25.01.2016 прибув із звільнення від виконання службових обов`язків (а.с.94).

24.02.2016 командиром Військової частини ПП НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_2 затверджено акт службового розслідування по факту травмування 26.04.2014 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира взводу 1 МПР, 2 ОМПБ (а.а.с.30-31).

Зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2016 №58 "Про результати службового розслідування по факту травмування 26.07.2014 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 " вбачається, що на підставі наказу командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 05.02.2016 №33 офіцером-психологом Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_3 було проведено службове розслідування по факту отримання травми 26.07.2014 командиром взводу 1 МПР, молодшим лейтенантом ОСОБА_1 . У ході службового розслідування встановлено, що близько о 20 год. 30 хв 26.07.2014 під час мінометного обстрілу у місті розташування 1 МПР в районі населеного пункту Амвросіївка Донецької області молодший лейтенант ОСОБА_1 віддав наказ особовому складу сховатися в укриття, перевіривши виконання наказу, прямував до свого укриття, в цей час розпочався мінометний обстріл зі сторони незаконних збройних формувань, поруч впала міна та вибухнула, молодший лейтенант ОСОБА_1 побіг в укриття. На шляху до укриття, перескакуючи бруствер від окопу, послизнувся і травмував ногу. На наступний день молодший лейтенант ОСОБА_1 був евакуйований до найближчого лікувального закладу, а саме населеного пункту Куйбишеве, звідки направлений у 61-й Одеський шпиталь (а.а.с.32-33).

Зазначені обставини також підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , виданої Військовою частиною НОМЕР_7 (а.с.34).

11.03.2016 Військовою прокуратурою Сил антитерористичної операції військової прокуратури Донецького гарнізону винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000715 від 17.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України. Це кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що лікування позивача охоплює період з 11.08.2014 по 25.12.2015 (а.а.с.42-44).

Акт проведення службового розслідування по факту повернення до розташування частини 09.07.2018 лейтенанта ОСОБА_1 , виведеного у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_7 , затверджений командиром Військової частини НОМЕР_7 підполковником ОСОБА_4 09.07.2018. Згідно з цим актом, службовим розслідуванням встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 з 25 липня 2015 року по 25 серпня 2015 року, з 10 вересня по 25 жовтня 2015 року, з 27 жовтня 2015 року по 11 листопада 2015 року, з 25 грудня 2015 року по 09 липня 2018 року, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин не приступив до виконання обов`язків військової служби у зв`язку з неприбуттям після завершення лікування до місця проходження військової служби, чим здійсним самовільне залишення військової частини, а саме дії, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України (а.а.с.95-97).

Згідно з листом Військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України від 12.11.2018 №6019вих-18, ОСОБА_1 не прибув до розташування Військової частини НОМЕР_7 25.07.2015 з поважних причини у зв`язку з тим, що перебував на лікуванні. Військова прокуратура Житомирського гарнізону Центрального регіону України дійшла висновку про відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення, а тому підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні (а.с.135).

Відповідно до витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28.04.2020 №168, ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас (а.с.45).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2020 №177, ОСОБА_1 з 16.07.2020 виключено з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.46).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати грошового забезпечення за період з грудня 2014 року по 16.07.2020 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII), визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII), особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом виконуючого обов`язки Президента України, Головою Верховної Ради України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI (далі - Указ №303/2014), в Україні оголошено мобілізацію.

З моменту видання Указу №303/2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно з п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_8 ОСОБА_1 проходив військову службу з 19.03.2014 по 16.07.2020 (а.а.с.21-25).

Відповідно до п.п.1, 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно із ст.2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Статтями 45, 68 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 11.03.2016 Військовою прокуратурою Сил антитерористичної операції військової прокуратури Донецького гарнізону винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000715 від 17.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України. Це кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Згідно із вказаною постановою, лікування ОСОБА_1 охоплює період з 11.08.2014 по 25.12.2015 (а.а.с.42-44).

Також, у ході розгляду справи судом встановлено, що з 25.12.2015 по 09.07.2018 позивач був відсутній на військовій службі.

За результатами проведеного службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_7 підполковником ОСОБА_4 09.07.2018 затверджено акт проведення службового розслідування по факту повернення до розташування частини 09.07.2018 лейтенанта ОСОБА_1 , виведеного у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_7 . Згідно з цим актом, службовим розслідуванням встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 з 25 липня 2015 року по 25 серпня 2015 року, з 10 вересня по 25 жовтня 2015 року, з 27 жовтня 2015 року по 11 листопада 2015 року, з 25 грудня 2015 року по 09 липня 2018 року, не одержавши дозволу відповідного начальника, без поважних причин не приступив до виконання обов`язків військової служби у зв`язку з неприбуттям після завершення лікування до місця проходження військової служби, чим здійсним самовільне залишення військової частини, а саме дії, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України (а.а.с.95-98).

Поряд з цим, відповідно до листа Військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України від 12.11.2018 №6019вих-18, ОСОБА_1 не прибув до розташування Військової частини НОМЕР_7 25.07.2015 з поважних причини, у зв`язку з тим, що перебував на лікуванні. Військова прокуратура Житомирського гарнізону Центрального регіону України дійшла висновку про відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення, а тому підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні (а.с.135).

В місце розташування Військової частини НОМЕР_7 позивач прибув 09.07.2018.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби (п.1).

За правилами пп.5 п.204 Положення, військовослужбовці строкової військової служби мають право на такі види відпусток, зокрема, відпустка для лікування у зв`язку з хворобою.

Відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається на підставі висновку госпітальної (гарнізонної) військово-лікарської комісії, а також військово-лікарської комісії при військовому комісаріаті або лікарської комісії цивільного закладу охорони здоров`я, якщо таким комісіям надано права госпітальної військово-лікарської комісії (п.208 Положення, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.258 Положення (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відпустку для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії військовослужбовцям може бути надано тривалістю не менше 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки і назад: генералам і адміралам, які займають посади командирів корпусів, прирівняних до них осіб і вище, - Головнокомандувачем Збройних Сил України; генералам, адміралам і офіцерам, які займають посади командирів з`єднань, - командувачами видів Збройних Сил України, командувачами військ оперативних командувань; офіцерам, які займають посади командирів (начальників) військових частин, кораблів 1 і 2 рангів, - командиром корпусу, прирівняною до нього посадовою особою і вище; іншим військовослужбовцям - прямими начальниками від командира полку (бригади), прирівняної до неї посадової особи і вище.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Згідно із ст.260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Розділ XXVІІI Порядку №260 регламентує виплату грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.

Так, згідно з п.2 розділу XXVІІI Порядку №260, днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.

Відповідно до п.14 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Пунктом 15 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

У ході розгляду справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 04.08.2015 №216 відновлено виплату грошового забезпечення позивача в зв`язку прибуттям та початком виконання службових обов`язків з 04.08.2015 (а.а.с.39, 92).

При цьому, суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду від 07.11.2022, відповідачем на надано належних та допустимих доказів, а саме: наказів про призупинення/поновлення виплат грошового забезпечення позивачу за періоди самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини та/або місця служби.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не приймалися відповідні накази про призупинення або про повне зупинення виплати грошового забезпечення позивачу.

Крім того, суд враховує, що 11.03.2016 Військовою прокуратурою Сил антитерористичної операції військової прокуратури Донецького гарнізону винесено постанову від 17.11.2015 про закриття кримінального провадження №0000715 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України, згідно з якою лікування позивача охоплює період з 11.08.2014 по 25.12.2015 (а.а.с.42-44).

Військова прокуратура Житомирського гарнізону Центрального регіону України листом від 12.11.2018 №6019вих-18 повідомила відповідачу, що ОСОБА_1 не прибув до розташування Військової частини НОМЕР_7 25.07.2015 з поважних причини - у зв`язку з тим, що перебував на лікуванні. Відтак, в діях позивача відсутній склад кримінального правопорушення та підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, за цими фактами у командира військової частини виник обов`язок поновити позивача на військовій службі та виплачувати йому грошове забезпечення. Проте, відповідачем цього зроблено не було.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують самовільне залишення позивачем військової частини відповідачем до суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.12.2014 по 16.07.2020 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за вказаний період підлягають до задоволення.

При цьому, суд зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.07.2020 у розмірах, визначених Постановою №704 та наказами Міністерства оборони України та його індексацію, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб до задоволення не підлягають, оскільки є передчасним, оскільки відповідач ще не здійснив перерахунок грошового забезпечення позивача з врахуванням висновків суду, вкладених у цьому рішенні.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст.55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Звідси, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, зазначені вимоги, на думку суду, є передчасним, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки відповідачем перерахунок та виплату грошового забезпечення з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, ще не проведено.

Оскільки у ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем протиправно не було нараховано позивачу грошове забезпечення за спірний період, упродовж якого позивач перебував на військовій службі, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача внести зміни у наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 щодо вислуги років позивача у Збройних Силах України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити винагороду за участь у антитерористичній операції за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням травми під час проведення антитерористичної операції на територіях Донецької та Луганської областей, суд зазначає таке.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Учасниками бойових дій, згідно із ст.5 Закону №3551-XII, є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Учасниками бойових дій, зокрема, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (пункт 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XIІ, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги у використанні чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Стаття 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлює такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно із статтею 162 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них регламентовано ст.101 Закону №2011-XII, яка містить такі приписи: "8.Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів".

Указом №303/2014 постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Розділ XXXI Порядку №260 регламентує виплату грошового забезпечення у разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

Так, згідно з пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

У ході розгляду справи судом не встановлено та позивачем не підтверджено, що під час проходження військової служби позивач отримав посвідчення учасника бойових дій.

Таким чином, враховуючи відсутність у позивача статусу учасника бойових дій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за участь у антитерористичній операції.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення належного до виплати на день звільнення з військової служби, суд зазначає таке.

Пунктом 20 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

На військовослужбовців, зазначених у цьому пункті, поширюються гарантії, передбачені абзацами п`ятим та шостим пункту 14 цієї статті.

У ході розгляду справи судом не встановлено надання позивачу відпуски у період з 2014 року по 2020 рік.

При цьому, зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2020 №177 судом не встановлено виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 - 2020 роки.

Отже, позовні вимоги в цій частині позовних вимог слід задовольнити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 здійснити позивачу компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок №44).

Відповідно до п.2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема військовослужбовця, а також особам, з числа звільнених із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Частинами 4 та 5 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п.6 Порядку №44).

Отже, виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Відповідно до п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд зазначає, що Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що на відповідача, як податкового агента, покладено обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу.

Таким чином, у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити на користь позивача компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованого відповідачем грошового забезпечення, тобто у майбутньому, отже відповідні вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, частково не обґрунтував обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 КАС України, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

Суд зазначає, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

У зв`язку з наведеним та з врахуванням обставин цієї справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення наразі відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.12.2014 по 16.07.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 01.12.2014 по 16.07.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення належного до виплати на день звільнення з військової служби, 16.07.2020.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 в частині зазначення вислуги років ОСОБА_1 у Збройних Силах України.

Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2020 №177 щодо вислуги років ОСОБА_1 у Збройних Силах України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_9 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_10 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_11 ).

Рішення складено 30 грудня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар