Справа № 260/4850/22
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2023 року м. Ужгород№ 260/4850/22
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б. розглянувши в письмовому спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14 листопада 2022 року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

1. Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 червня 2022 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/1696/22 позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, зокрема, про зобов`язання вказаного фонду здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 , пенсії з 11 травня 2021 року за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року за №2262-ХІІ були задоволені і дане судове рішення набрало законної сили. Після чого було прийняте до виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Однак, Відповідач, при виконанні даного судового рішення, нарахував різницю в пенсії за минулий час, тобто за період з 11.05.2021 року по 31.07.2022 року в сумі 243 783,48 грн.., і посилаючись на бюджетне законодавство, а саме: п.п.20,29 частини 1 ст.116 Бюджетного кодексу України, повідомив позивача , що сума вказаного боргу, буде виплачена йому лише після виділення коштів на ці цілі із Державного бюджету України. Позивач не погоджується з таким висновком Відповідача і вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в частині виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 11.05.2021 року по 31.07.2022 року в сумі 243783, 46 грн.

22 грудня 2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/1696/22 Головним управлінням здійснено призначення пенсії позивачу . У свою чергу, заборгованість за період з 11.05.2021 р. по 31.07.2022 в сумі 243783,48 грн. облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

Таким чином, зазначено, що враховуючи те, що Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії позивачу, пенсія виплачується в перерахованому розмірі, обліковується борг за попередній період виплати пенсії, який буде погашений після виділення Головному управлінню відповідних коштів, то вважає відсутність неправомірних дій Головного управління, оскільки відповідне фінансове забезпечення не залежить від волі відповідача по даній справі.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно з нормами Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №260/1696/22, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначені пенсії за вислугу років ОСОБА_1 № 5 від 29 квітня 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 11 травня 7021 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року .

На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням здійснено призначення пенсії.

У свою чергу, заборгованість за період з 11.05.2021 р. по 31.07.2022 в сумі 243783,48 грн. облікована органами Пенсійного фонду України, однак така не виплачена позивачеві.

06 серпня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо причин невиконання Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №260/1696/22 в частині невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 11.05.2021 року по 31.07.2022 року в сумі 243783, 46 грн.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 02.09.2022 р. відповідач повідомив позивача, що різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 11.05.2021 року по 31.07.2022 року в сумі 243783,46 грн. буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України .

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно ст. 23 та ст. 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 "Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами" у межах виділених асигнувань. При цьому, головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України.

Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджет ні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно з положеннями статті 116 Бюджетного кодексу України, порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002року № 8-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730; було чинним на час виникнення спірних відносин; далі Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 розділу ІІ Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Таким чином, Головне управління ПФУ в Закарпатській області як орган державної влади під час виконання рішення суду зобов`язане діяти лише в межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

При цьому, невиконання судового рішення Управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду в межах наявного спору слугує незгода позивача із бездіяльністю Головного управління в частині невиплати йому перерахованої пенсії в сумі 243783,46 грн. за період з 11.05.2021 р. по 31.07.2022 року на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №260/1696/22.

З огляду на викладене можна дійти висновку, що позивач звернувся до суду з приводу неповного виконання судового рішення, на виконання якого боржник провів перерахунок його пенсії, проте не виплатив у повному обсязі належну суму заборгованості.

Однак, суд зауважує, що наявність у КАС України спеціальних норм, а саме: ст. 382, ст. 383 КАС України, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо, і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України.

З урахуванням наведеного, обраний позивачем в даній справі спосіб захисту - стягнення заборгованості з пенсійних виплат, яка виникла через неналежне, на його думку, виконання судового рішення, - є одним із способів виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №260/1696/22.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати останнє шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Таким чином, даний позов фактично направлений на контроль за виконанням іншого судового рішення та спрямований на спонукання відповідача вчинити дії, покладені на нього згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №260/1696/22.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 року по справі №520/11829/17.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова