Справа № 620/8860/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 січня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/8860/22

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
Позивач 28.11.2022 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2018 роках, без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату йому грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2018 роках, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889, виплату провести з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому винагороди за бойове чергування за період з червня 2010 року по лютий 2018 року включно у розмірі 5%, що становить 50% від мінімально встановленого розміру постановою КМУ від 07.11.2007 №1294;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату йому винагороди за бойове чергування у місяцях фактичної виплати за період з червня 2010 року по лютий 2018 року включно у розмірі 30% посадового окладу на місяць відповідно до додатку 25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» та здійснити виплату недоотриманої винагороди за бойове чергування з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ від 01.08.2012 №702, за період з 2013 по 2020 роки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ від 01.08.2012 №702, за період з 2013 по 2020 роки.

Відповідно до матеріалів справи ухвалою суду від 12.12.2022 позовну заяву через невідповідність вимогам процесуального законодавства залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання ухвали.

На виконання вказаної ухвали суду від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, мотивована тим, що оскільки позивача звільнено 01.08.2020, то в силу вимог статті 58 Конституції України, частини четвертої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, строк звернення до суду не поширюється на правовідносини, що виникли до набрання чинності Законом від 01.07.2022 №2352-ІХ, так як вказаний Закон не має зворотної дії в часі. Крім того, відповідно до пункту 1 Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також представник позивача зазначає, що введення 24.02.2022 воєнного стану на території України є тією непереборною обставиною, яка не залежала від волевиявлення позивача та його представника. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, практично щоденними повітряними тривогами на всій території України, які супроводжуються ракетними обстрілами, виведенням з ладу об`єктів критичної інфраструктури, та як наслідок перебоями в енергопостачанні, втрачено нормальні умови життєдіяльності населення. Рада суддів України в рекомендаціях від 02.03.2022 зазначала про необхідність виважено підходити судам до питання застосування процесуальних строків.

Також у період з 02.03.2022 по 03.09.2022 представник позивача перебував на військовій службі та не міг звернутись до суду з даним позовом, оскільки усі документи на підтвердження позовних вимог знаходились у нього.

Однак, вказані доводи суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ) внесено зміни, зокрема, до статті 233 Кодексу законів про працю України.

Приписами частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Закон №2352-ІХ набув чинності 19.07.2022.

Суд наголошує на тому, що позивач повинен був дізнатися про недоплату належних йому сум грошового забезпечення ще у 2010-2020 роках, коли отримував суми заробітної плати, оскільки в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою перевірки відповідності розміру заробітної плати (грошового забезпечення).

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 зауважено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Той факт, що із заявою щодо з`ясування правильності нарахування спірної винагороди позивач звернувся до відповідача у грудні 2021 року не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав.

Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Посилання позивача на пункт 1 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України суд вважає необґрунтованими, оскільки спеціальні строки для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби передбачені частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», запроваджено адаптивний карантин на території України та дію карантину продовжено до 31.07.2020.

Постановами Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 №1336, від 23.02.2022 №229, від 27.05.2022 №630 та від 19.08.2022 №928 установлено продовжити на всій території України дію адаптивного карантину до 31 грудня 2022 року.

Отже, з червня 2020 року в Україні загалом та у Чернігівській області зокрема було пом`якшено карантинні обмеження та запроваджено так званий «адаптивний карантин», під час якого діяли лише окремі обмеження в залежності від установленого рівня епідеміологічної небезпеки поширення COVID-19, які загалом, на переконання суду, не могли перешкодити позивачу звернутися до суду.

При цьому, суд звертає увагу на факт безперебійної роботи підприємств поштового зв`язку, на можливість позивача скористатися засобами електронного зв`язку.

Суд також звертає увагу позивача та його представника, що Чернігівський окружний адміністративний суд продовжував роботу, здійснював судочинство під час дії в державі карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Посилаючись на введення у державі карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), представник позивача не надав суду жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних із такими подіями, які мали місце безпосередньо до позивача та перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Отже, вказана представником позивача обставина не є об`єктивною перешкодою для своєчасної реалізації права на звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, та не може бути підставою для висновку про його поновлення.

Щодо доводів представника позивача, що оскільки позивача звільнено зі служби до 19.07.2022 то до спірних правовідносин не застосовуються строки давності звернення до суду, то суд зазначає таке.

Відкриття провадження у справі є процесуальною дією. При відкритті провадження суд, серед іншого, встановлює, чи подано позовну заяву з дотриманням строку звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час вчинення процесуальної дії відкриття провадження у цій справі, вже з 19.07.2022 діє нова редакція частини другої статті 233 КЗпП України, яку належить застосувати.

Позивач звільнений зі служби 01.08.2020, при цьому до суду з позовною заявою звернувся 28.11.2022. Таким чином, з 02.08.2020 до 25.11.2021 (день підписання договору про надання правової допомоги) позивач не вчиняв активних дій, спрямованих на захист своїх прав.

Крім того, як на поважність пропуску строку звернення до суду представник позивача вказує на запровадження в Україні воєнного стану та перебування його на військові службі у період з 02.03.2022 по 03.09.2022, що унеможливило звернення до суду в інтересах позивача раніше.

Однак, суд наголошує, що за загальним правилом, поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.11.2022 по справі №990/115/22 вказала на те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Водночас, представником позивача не було наведено жодних обґрунтованих причин і не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у позивача можливості підготувати та подати позовну заяву у строк, встановлений Законом.

Чернігівський окружний адміністративний суд у відповідності до вимог статей 12-2 та 26 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) не припиняв, не призупиняв своєї діяльності та продовжував здійснювати правосуддя після запровадження в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.

Перебування представника позивача на військові службі у період з 02.03.2022 по 03.09.2022 не свідчить про неможливість звернення до суду, починаючи з 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Тобто, позивач вправі був звернутися до суду особисто або через іншого представника за його вибором у разі відсутності або неможливості надання правової допомоги попередньо обраним представником.

Долучений до матеріалів позовної заяви ордер про надання адвокатом Каверіним С.М. правничої допомоги датований 07.12.2021.

Адвокатський запит Каверіна С.М. в інтересах позивача датований 07.12.2021, а відповідь на нього з відповідними документами видана 20.12.2021.

Жодних доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з 07.12.2021 (або 20.12.2021) до 02.03.2022 (дати укладення представником позивача контракту про проходження військової служби) суду не надано. Крім того, представник позивача звільнений зі служби 03.09.2022, а позов поданий до суду лише 28.11.2022 (відповідно до відбитку штампу на конверті).

Вказане в сукупності дає підстави стверджувати про відсутність обставин, які б об`єктивно унеможливили звернення позивача чи його представника до суду за захистом прав протягом визначеного законом строку.

Проходження представником позивача військової служби та сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені Кодексом адміністративного судочинства Україні строки, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви.

Суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали суду та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст ухвали складено 04.01.2023.

Суддя С.В. Бородавкіна