Справа № 200/4014/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

04 січня 2023 року Справа №200/4014/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, що подана в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

26.12.2022 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, що передбачений ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (яка регулює питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду), звернувся до суду із заявою (заява зареєстрована в суді 27.12.2022 року), в якій просив:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , прийняте за результатом виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2022 року в справі № 200/4014/22;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 04.07.2022 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 : з 24.01.2000 року по 19.12.2001 року, з 05.03.2002 року по 25.06.2002 року, з 04.02.2003 року по 03.10.2011 року, з 04.10.2011 року по 06.11.2013 року, з 07.11.2013 року по 01.03.2022 року із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8.

Заяву обґрунтовував тим, що 16.12.2022 року по електронній пошті отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.12.2022 року № 18019-17169/В-02/8-0500/22, з якого дізнався, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2022 року, що ухвалено в даній справі № 200/4014/22, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто його заяву від 04.07.2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та за наслідками її розгляду прийнято рішення, яким йому знову відмовлено в призначенні такої пенсії. Вказане рішення йому надіслано не було.

Вважав, що таким рішенням, яке прийнято на виконання судового рішення, що ухвалено в даній справі, суб`єкт владних повноважень порушив його пенсійні права.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2022 року в даній справі № 200/4014/22, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 року та набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12.07.2022 року № 95, прийняте щодо ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також вказаним рішенням здійснено розподіл судових витрат.

Предметом спору в даній справі було рішення органу Пенсійного фонду України.

На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 04.07.2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наслідками чого прийнято рішення від 24.11.2022 року № 95.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.11.2022 року № 95 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Рішення мотивовано тим, що страховий стаж заявника становить 19 років 10 місяців 29 днів, з урахуванням кратності за стаж роботи на пільгових умовах 20 років 10 місяців 29 днів; пільговий стаж (стаж згідно із Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 року № 202) - 2 роки 7 днів.

Вказаним рішенням за результатом розгляду документів, що додані до заяви:

1) до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 з 01.09.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року, з 01.11.2014 року по 28.02.2015 року, з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року, з 01.07.2017 року по 31.08.2017 року, з 01.10.2021 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про сплату підприємствами страхових внесків;

- період навчання з 01.09.1995 року по 18.06.1999 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки запис внесено з порушенням п. 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 в трудовій книжці № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 в трудовій книжці за № 110 (не зазначено дату видачі диплому);

2) до стажу роботи на пільгових умовах згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 не враховано періоди з 05.03.2002 року по 25.06.2002 року (прохідник підземний), з 04.02.2003 року по 03.10.2011 року (прохідник підземний), з 04.10.2011 по 06.11.2013 (майстер гірничий підземний), з 07.11.2013 року (прохідник підземний; запис про звільнення в трудовій книжці відсутній, а інформація про сплату страхових внесків наявна по 30.09.2021 року), - оскільки відсутня уточнююча довідка (додаток № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637);

3) не взято до уваги копії дипломів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , оскільки їх скан-копії зроблені не з оригіналів документів і відсутні додатки до них, в яких зазначається форма та періоди навчання;

4) встановлено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) наявна інформація про спеціальний стаж з 2000 по 2021 із кодами ЗПЗ014А2, ЗПЗ014А1, ЗПЗ 013А1, проте вона не взята для підтвердження стажу роботи на пільгових умовах, оскільки не відомо місце розташування підприємств чи їх правонаступників, в яких заявник працював (тимчасово окупована чи підконтрольна Україні територія).

Про вказані обставини представника позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.12.2022 року № 18019-17169/В-02/8-0500/22.

Розглянувши заяву суд виходить з наступного.

Статтею 1291 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 ст. 383 Кодексу визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Стаття 249 цього Кодексу регулює питання постановлення судом окремих ухвал.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Отже, винесення судом окремої ухвали на стадії виконання судового рішення можливо лише при вирішенні заяви, що подана в порядку, що передбачений ст. 383 Кодексу.

Із заяви, що подана до суду, вбачається, що заявник не погоджувався з рішенням відповідача щодо виконання судового рішення.

Судовим рішенням в даній справі, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач не погоджувався з оскарженим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12.07.2022 року № 95 в частині пільгового стажу, з огляду на що звернувся до суду з адміністративним позовом.

Оскарженим рішенням органу Пенсійного фонду позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

При цьому суб`єктом владних повноважень в оскарженому рішенні періоди роботи позивача, які зараховані до пільгового стажу, а які не зараховані, не були зазначені; підстави такого незарахування не були наведені; рішення прийнято без наведення відповідних обґрунтувань для його прийняття.

Суд дійшов висновку про те, що вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності. Вказане свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв незаконне і необґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що таке рішення органу Пенсійного фонду України підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Оскільки відповідачем були виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення, і вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органа Пенсійного фонду України, тому суд дійшов висновку про те, що слід зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, який прийняв оскаржене рішення повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

При новому розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органу Пенсійного фонду України необхідно було дослідити всі зазначені в трудовій книжці позивача періоди його роботи, прийняти та дослідити всі подані позивачем документи, та визначити наявність у позивача необхідних умов для призначення такої пенсії з урахуванням таких документів.

На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято нове рішення.

Суд при розгляді заяви, що подана в порядку що передбачений ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, не може надавати оцінку такому рішенню, оскільки наведені в ньому обставини при розгляді даної адміністративної справи судом не досліджувалися та не аналізувалися, і, відповідно, їм не була надана правова оцінка.

Фактично між заявником та органом Пенсійного фонду України після ухвалення судового рішення виник новий спір щодо рішення органу Пенсійного фонду України. Питання правомірності такого рішення може бути розглянуто судом в новому позовному провадженні, а не в порядку, що передбачений ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.

Разом з тим, заявник якщо не погоджується з прийнятим щодо нього рішенням та вважає його таким, що порушує його пенсійні права, не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом за захистом та відновленням порушених прав.

Вказана заява розглянута в порядку письмового провадження, адже згідно з ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України порядок розгляду і вирішення таких заяв належить до адміністративного розсуду суду.

Верховний Суд в постанові від 06.10.2022 року в справі №821/907/18 звернув увагу на те, що «нормами КАС України не передбачено права апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України.». Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.07.2019 року в справі №821/11/18, від 30.04.2020 року в справі №814/1171/17, від 10.07.2020 року в справі №816/1861/17, від 20.11.2020 року в справі №663/530/18, від 20.01.2021 року в справі №280/4632/18, від 15.09.2021 року в справі №520/5390/2020, від 07.12.2021 року в справі №420/5553/19.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, що подана в даній адміністративній справі, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя Логойда Т.В.