Справа № 240/34469/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/34469/22

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)", в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)", яка полягає у незастосуванні при нарахуванні йому індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 коефіцієнтів індексації, що відповідають місяцю підвищення тарифної ставки (окладу) січню 2008 року;

- зобов`язати Державну установу "Житомирська виправна колонія (№4)" нарахувати йому за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення, обчислену із застосуванням для нарахування індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січня 2008 року, та здійснити доплату такої індексації з урахуванням виплаченої раніше суми;

- визнати протиправними дії Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2022;

- зобов`язати Державну установу "Житомирська виправна колонія (№4)" нарахувати йому за період з здійснити перерахунок та доплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2022 індексацію, обчислену із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу, та здійснити доплату такої індексації з урахування виплаченої раніше суми;

- зобов`язати Державну установу "Житомирська виправна колонія (№4)" нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, приписами частини 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі виплата йому Державною установою "Житомирська виправна колонія (№4)" індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 31.05.2022 в неналежному розмірі.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відтак, фактично предметом спірних правовідносин є трудовий спір щодо оплати праці позивача.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Так, вищезазначеним Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX частину першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України було викладено у наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Таким чином, шляхом внесенням до ст. 233 Кодексу законів про працю України вказаних змін, законодавець увів процесуальні строки для звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

При цьому, слід вказати, що ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачає загальний строк для звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, а ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України загальний строк для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в Державній установі "Житомирська виправна колонія (№4)"та оскаржує в даному позові виплату йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 31.05.2022 в неналежному розмірі.

Суд звертає увагу, що військова служба відноситься до публічної служби.

Частина 5 статті 122 КАС України, передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи те, що наведена процесуальна норма є спеціальною нормою у відношенні до ст. 233 Кодексу законів про працю України, суд вважає, що така (ч.5 ст.122 КАС України) повинна застосовуватись до спірних правовідносин.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлені позовні вимоги стосуються виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 31.05.2022 в належному розмірі.

В даному випадку необхідно врахувати, що індексація грошового забезпечення виплачується військовослужбовцям одночасно з грошовим забезпечення за відповідний місяць, тобто є щомісячною виплатою, а тому в будь-якому разі про порушення своїх прав, які полягають у виплаті індексації грошового забезпечення в неналежному розмірі, позивач дізнався отримавши грошове забезпечення за відповідний місяць.

Разом з тим, до суду з даним позовом за захистом свого права на виплату в належному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.05.2022, позивач звернулась лише в грудні 2022 року.

Вказане свідчить про пропуск позивачем місячного процесуального строку на звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ч. 6 ст. 161 КАС України ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив поновити йому пропущений строк на звернення до суду. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що до спірних правовідносин має застосовуватись тримісячний процесуальний строк на звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП, а не строк, визначений в ч. 5 ст. 122 КАС України. Крім того вказує, що перебіг тримісячного строку звернення починається з моменту одержання письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми. В контексті зазначеного, позивач вказав, що відповідач не повідомив його про виплачені суми в день звільнення, а надав вказану інформацію лише у грудні 2022 року відповідь на його звернення. Також позивач вказав, що з 02.09.2022 він призваний до лав Збройних Сил України для захисту держави від збройної агресії.

Розглянувши вказану заяву позивача та зазначені в ній доводи, суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Ключовою є фраза з поважних причин, а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Таким чином, суд поновлює пропущений є процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку. При цьому, поважність причин повинен доводити заявник.

Надаючи оцінку доводам позивача про застосування до спірних правовідносин тримісячний процесуальний строк на звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП, суд зазначає, що норма ст. 233 КЗпП є загальною, у ній визначені строки звернення до суду за вирішенням трудового спору для всіх працівників. Натомість у спірних правовідносих, позивач має спеціальний статус, статус військовослужбовця, а служба яку вона проходила має статус публічної служби.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із виплатою в належному розмірі грошового забезпечення в період проходження публічної служби, то під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення КАС України, як норми спеціального закону, а не положення КЗпП України.

Такий висновок суду щодо необхідності застосування в спірних правовідносинах норм ч. 5 ст. 122 КАС України узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 та постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, в подібних правовідносинах щодо застосування передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України строків звернення до суду у справах про стягнення середньої заробітної прати за затримку повного розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби.

Доводи позивача про те, що відповідач не повідомив його про виплачені суми в день звільнення, а надав вказану інформацію лише у грудні 2022 року у відповідь на його звернення, суд також вважає безпідставними. Предметом спірних правовідносин є виплата індексації грошового забезпечення в неналежному розмірі протягом понад шести років (з 01.01.2016 по 31.05.2022), під час яких позивач щомісячно отримувала грошове забезпечення та відповідно був обізнаний про розмір виплаченої йому індексації.

В свою чергу отримання від відповідача листа не змінює моменту, з якого позивач дізнався/мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

З приводу доводів позивача про неможливість звернення до суду в межах визначеного строку у зв`язку з проходженням ним з 02.09.2022 військової служби, суд зазначає, що сам лише факт проходження такої служби у не може бути підставою для поновлення строку на звернення до суду в всіх абсолютно випадках.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Натомість позивач, в поданій до суду заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, не обґрунтував, яким саме чином проходження ним військової служби вплинуло на його неспроможність своєчасно, в межах строку, передбаченого КАС України, звернутися з даним позовом до суду. Більш того, наразі позивач продовжує перебувати на військовій службі, однак це не завадило йому подати даний позов.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач, не вказав обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили його своєчасне звернення до суду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку по недоведеність наявності поважних причин, за яких позивач не могла звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

Частинами 1 та 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частинами першою та другою статті 169 КАС України, визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановити позивачу строк для надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку, ніж ті, що були вказані в клопотанні, поданому разом з позовною заявою.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя І.Е.Черняхович