Справа № 380/13634/22
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби Львівської області, що полягає у неподанні відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених грошових зобов`язань у розмірі 92 300, 00 грн (дев`яносто дві тисячі триста грн. 00 коп) та відмову у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми грошового зобов`язання у розмірі 92 300, 00 грн (дев`яносто дві тисячі триста грн. 00 коп).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не повернув позивачці надміру сплачені суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, сплачені нею під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири, та договору про відмову від правочину.

Ухвалою судді від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що кошти сплачені ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу квартири та договору про відмову від правочину не є надмірно чи помилково сплачені, оскільки відповідно до договору ОСОБА_1 була належним платником та суми сплати грошових зобов`язань були визначені відповідно до кошторису квартири та п. 167.2 ст. 167 ПК України та п.п. 1.3. п.п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України. Водночас п. 172. 6 ст. 172 ПКУ передбачено, що платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку у разі не вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за яким сплачено податок. З аналізу зазначеної статті слідує, що законодавцем визначено умову за якої, можливо повернути надміру сплачені кошти, а саме: у разі не вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, за яким сплачено податок . Зокрема з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 312601615 номер запису про право власності № 40248099 за позивачем відчужено право власності 25.01.21 р. та № 43786218 за позивачкою набуто право власності 03.09.2021 р. на квартиру АДРЕСА_1 . Віповідно до ч.1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 4 зазначеної статті свідчить, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. В свою чергу, підставою для відчуження права власності на об`єкт нерухомості, зареєстрований 25.01.2021 р., був договорів купівлі-продажу квартири, пунктом 16 якого визначено, що право власності на вказаний в цьому Договорі виникає у покупця у відповідності до ст. 334 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з чим, права власності на зазначений об`єкт нерухомості був зареєстрований на покупця ОСОБА_2 25.01.2021. В подальшому, на підставі Договору від 03.09.2021 р. про відмову від правочину право власності перейшло до попереднього власника ОСОБА_1 , про що внесено запис 03.09.2021 р. до ЄДР. Підстави для набуття права власності визначені п. 3 та п. 10 Договором від 03.09.2021, яким визначено, що цей договір є підставою для реєстрації права власності в ЄДР речових прав на нерухоме майно. Відтак, на думку податкового органу, наявні записи в ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності свідчать про те, що нотаріальні дії щодо набуття права власності на об`єкт нерухомого майна були вчинені та у відповідності до норм Податкового кодексу України позивач правомірно сплатила податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, відтак підстави для повернення надміру сплачених податків та зборів відсутні.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якій вказав, що відповідно до ч.З ст. 214 ЦК України, відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Тобто нотаріусом не може бути посвідчено договір купівлі-продажу нерухомості чи договір про відмову від правочину договору купівлі-продажу за відсутності документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору. З вищевказаного слідує, що наявність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості чи договору про відмову від правочину договору купівлі продажу нерухомості не може бути підставою для відмови Відповідачем у поверненні надміру сплачених податків та зборів.

Ухвалою суду від 30.12.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторіню.

Ухвалою суду від 30.12.2022 допущено заміну відповідача Головне управління ДПС у Львівській області () на Головне управління ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43968090).

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

25 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я.

На виконання умов договору ОСОБА_1 (продавець) передала у власність ОСОБА_2 (покупець) дану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 312601615 (номер запису про право власності № 40248099), а покупець передав продавцю кошти у сумі 710 000 гривень.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири п. 14 продавцем було сплачено 5% податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна та 1.5 % військового збору, що підтверджується квитанціями № ПН1994457 та № ПН1994478 від 25.01.21 р. на загальну суму 46 150 грн.

Так, у відповідності до п.172.1 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного будинку), та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

03.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про відмову від правочину договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лаврик Т.Я. 25.01.2021 року за за реєстровим № 99.

Відповідно до вказаного договору право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_1 , а позивач в свою чергу передала кошти ОСОБА_2 в сумі 710 000 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 312601615 (номер запису про право власності № 43786218) право власності було зареєстрованим за ОСОБА_1 ,

Для повторної реєстрації права власності на вказану квартиру ОСОБА_1 було сплачено 5% податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна та 1,5% військового збору, що в сумі становить - 46 150 грн., що підтверджуються квитанціями № ПН2638081 на суму 18 000 грн., № ПН2638099 на суму 17 500 грн. та № ПН2638089 на суму 10 650 грн..

В результаті описаних дій ОСОБА_1 не було отримано жодного доходу, не відчужено та не набуто будь-якої нерухомості, оскільки, Сторони повернулись до попереднього становища: ОСОБА_1 повернула у власність квартиру, а ОСОБА_2 - були повернуті сплачені раніше кошти.

ОСОБА_1 подала до ГУ ДПС у Львівській області заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов`язання та 04.07.2022 р. подала доповнення до заяви від 07.02.2022 р.

Листом Головного управління ДПС у Львівській області №5526/6/13-01-24-02-08, позивачці було відмовлено в поверненні помилково та/або надмірно сплачених сум грошового зобов`язання в розмірі 92 300, 00 грн.

Відмова обґрунтована тим, що відповідно п.172.6 ст. 172 ПК платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за яким сплачено податок. Відповідно до п.49. ст. 49 ПКУ податкова декларація про майновий стан і доходи подається платниками податків за місцем своєї податкової адреси.

29.04.2022 позивачка подала до Головного управлння ДПС у Рівненській області податкову декларацію про майновий стан і доходи.

Листом №5735/6/17-00-24-01-06 від 30.06.2022 Головне управління ДПС у Рівненській області повідомило, що податкова декларація ОСОБА_1 від 29.04.2022 прийнята та зареєстрована 13.05.2022 за №840.

04.07.2022 ОСОБА_1 подала до Головного управління ДПС у Львівській області доповнення до заяви від 07.02.2022, в якому повідомила про виконання вимог Листа ГУ ДПС у Львівській області від 11.03.2022 та просила поновити розгляд заяви про повернення надміру сплачених податкових грошових зобов`язань, а також долучила податкову декларацію про майновий стан і доходи від 04.02.2022.

Листом від 21.07.2022 №13082/6/13-01-07-03-16 Головне управління ДПС у Львівській області відмовило у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо повернення належних позивачці помилково/надміру зарахованих коштів, позивачка звернулася із цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлено у Податковому кодексі України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, в тому числі: частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 172.2 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного (податкового) року другого об`єкта нерухомості (крім операцій з відчуження житлової нерухомості банками в порядку звернення стягнення за договорами іпотеки, що забезпечують кредит, наданий в іноземній валюті), із зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного у пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Так, п. 167.2. ст. 167 ПКУ встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

За змістом п.п.1.3 п.п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України ставка військового збору становить 1,5 %.

У пункті 172.4 статті 172 ПК України визначено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.

Нотаріус щокварталу в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку, подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені ним протягом звітного кварталу договори купівлі-продажу (міни) між фізичними особами, включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі кожного договору.

Пунктом 172.6 статті 176 ПК України визначено, що у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку.

Відповідно до пункту 172.8 статті 172 ПК України для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Як було встановлено судом, 25 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири п. 14 продавцем було сплачено 5% податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна та 1.5 % військового збору, що підтверджується квитанціями № ПН1994457 та № ПН1994478 від 25.01.21 р. на загальну суму 46 150 грн.

Надалі, 03.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про відмову від правочину договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лаврик Т.Я. 25.01.2021 року за за реєстровим № 99.

Відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_1 , а позивач в свою чергу передала кошти ОСОБА_2 в сумі 710 000 грн.

Для повторної реєстрації права власності на вказану квартиру ОСОБА_1 було сплачено 5% податку з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна та 1,5% військового збору, що в сумі становить - 46 150 грн., що підтверджуються квитанціями № ПН2638081 на суму 18 000 грн., № ПН2638099 на суму 17 500 грн. та № ПН2638089 на суму 10 650 грн.

Таким чином, при укладенні Договору купівлі-продажу квартири та при оформленні відмови від цього Договору ОСОБА_1 було надміру сплачено до держаного бюджету податки і збори на загальну суму 92 300, 00 грн. (46150 податки та збори сплачені при укладенні Договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_1 податки та збори сплачені при укладенні Договору відмови від правочину).

Так, у податковій декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_3 за 2021 рік, у розділі ІІ Доходи, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу у рядку 10.3 Доходи від операцій з продажу (обміну) об`єктів рухомого та/або нерухомого майна, відсутні доходи від операцій з продажу нерухомого майна.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 не було отримано жодного доходу, не відчужено та не набуто будь-якої нерухомості, оскільки, сторони повернулись до попереднього становища: ОСОБА_1 повернула у власність квартиру, а ОСОБА_2 - були повернуті сплачені раніше кошти, а відтак відсутня база та об`єкт оподаткування, визначені статтями 163-164 ПК України.

Щодо права позивачки на повернення сплаченого при укладенні договору купівлі-продажу квартири та договору про відмову від правочину податку на доходи фізичних осіб та військового збору суд зазначає таке.

Так, Верховний Суд у справі № 810/3522/16 зазначив, що у разі розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, за який сплачений податок, платник такого податку має право на його повернення.

Згідно із ч.2 ст. 214 ЦК України, особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно із ч.4 ст. 214 ЦК України, правові наслідки відмови від прав чи встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Системний аналіз положень ЦК України, дає підстави стверджувати, що двосторонню відмову від договору слід вважати його розірванням.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Постановою від 21.05.2020 , зазначив таке: «Оскільки договір купівлі-продажу, який був підставою для сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 259285,00 грн, був розірваний 11 червня 2018 року, то саме з цієї дати грошові кошти набули стагусу переплати та відповідно з цієї дати у позивача виникло право звернутися до відповідача із заявою про їх повернення. Тобто, строк для подання заяви про повернення надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб позивачем не пропущено, оскільки такий розпочав свій перебіг 12 червня 2018 року.»

Відтак, Верховний суд надає коштам, які були сплачені як податок при укладенні та розірванні договору купівлі-продажу, статус переплати та включає їх у зміст дефініції «надміру сплачений податок на доходи фізичних осіб».

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.05.2020, обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було виконано всі умови необхідні для повернення надміру сплачених податків на доходи фізичних осіб.

Відтак, бездіяльність Головного управлінням ДПС у Львівській області в поверненні помилково та/або надмірно сплачених сум грошового зобов`язання в розмірі 92 300, 00 грн. на користь ОСОБА_1 є протиправною.

Щодо механізму повернення помилково/надміру сплачених сум податків, суд зазначає таке.

Приписами підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктів 43.1, 43.3 - 43.4 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4 статті 43 ПК України).

На виконання статті 43 ПК України розроблено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі Порядок № 787) та Порядок інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 № 60 затверджений (далі Порядок № 60).

Так, згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 60, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

У пункті 5 розділу ІІ Порядку № 60 зазначено, що якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.

Відповідно до пунктів 43.5 - 43.6 статті 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

На пiдставi отриманих висновків вiдповiдний орган Казначейства здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у визначеному законодавством порядку. При цьому відповідачем не було надано суду належних документальних доказів на підтвердження у позивачки наявності податкового боргу, щоб унеможливлювало таке повернення.

Як установлено судом, відповідач не вчинив дій по поверненню сплачених позивачкою податку з доходів фізичних осіб та військового збору, чим допустив порушення її прав та інтересів.

Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 21.05.2020 № 580/1267/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій і ухвалюючи нове рішення, визначив наступне.

У постанові від 12.02.2019 № 826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання щодо належного способу захисту права платника ПДВ на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ, зазначила, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податку до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку. Ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права платника податку, є стягнення з Державного бюджету України через відповідний контролюючий орган на користь платника податку заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості. Ухвалюючи зазначену постанову, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 16.09.2015 у справі № 21-881а15, від 17.11.2015 у справі № 21-4371а15, від 02.12.2015 у справі № 21-2650а15, від 20.04.2016 у справі № 21-452а16, від 07.03.2017 у справі № 820/19449/14.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У зв`язку із цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 580/1267/19 ухвалені судові рішення скасував у частині задоволення позову про зобов`язання ГУ ДФС у місті Києві підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок про повернення сплачених грошових коштів і ухвалив у цій частині нове рішення про задоволення позову шляхом стягнення на користь позивача з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб. В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

Отже, у цій справі суд висновує, що позивачкою обрано належний спосіб захисту шляхом стягнення на її користь з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом установлено, що під час звернення до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області становить 1984,80 гривень.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стийська, 35, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби Львівської області, що полягає у неподанні відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених грошових зобов`язань у розмірі 92 300, 00 грн (дев`яносто дві тисячі триста грн. 00 коп) та відмову у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань;

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми грошового зобов`язання у розмірі 92 300, 00 грн (дев`яносто дві тисячі триста грн. 00 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1984, 80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.