Справа № 560/20202/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/20202/21

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

05 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 коштів у рахунок погашення податкового боргу в сумі 4450,46 грн. Покликається на те, що за відповідачем рахується зазначений податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 4450, 46 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість по платежах до бюджету, яка на даний час набула ознаки податкового боргу. Борг утворився внаслідок несплати у встановлені законом строки узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості згідно з податковими повідомленнями - рішеннями від 19.03.2018 №0354778/1305-2225 на суму 2614,83 грн., від 20.03.2019 №0-2225 на суму 1521,09 грн., від 19.03.2018 №0354779/1305-2218 на суму 145,39 грн., від 20.03.2019 №0-2218 на суму 169,15 грн. Розрахунок боргу належними доказами не спростований.

Загальний розмір податкового боргу становить 4450,46 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу, корінцями податкової вимоги, податкових повідомлень - рішень, у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань за якими утворився податковий борг, витягом з інтегрованої картки платника податків.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що докази скасування або втрати чинності податковими рішеннями - відсутні. Докази погашення податкового боргу платником не надані і судом не встановлені.

Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, а також оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, приходить до висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для його скасування.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила таке.

За змістом підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та сума непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом, для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Судом першої інстанції взято до уваги твердження Головного управління ДПС у Хмельницькій області, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має у власності вищевказану квартиру і за ним рахується податковий борг в сумі 4450,46 грн., який виник у зв`язку з несплатою узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 з 22 червня 2016 року не являється власником житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2016 року, співвласники квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_3 купив квартиру за номером АДРЕСА_2 . Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5138.

Відтак, з наведеного вбачається, що відповідач не може нести будь-якої відповідальності по боргах за вказану нерухомість.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 знаходяться житловий будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 . Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що будь-яких податкових повідомлень - рішень органами ДПС за місцем його проживання, відомості про яке наявні в податкового органу, не направлялися.

Окрім того встановлено, що оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про участь відповідача у розгляді адміністративної справи в суді першої інстанції не подавались, у матеріалах справи відсутні відомості про його місце проживання, або його реєстрацію, з Єдиного державного вебпорталу електронних послуг.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу податковим органом не доведено, а судом першої інстанції не встановлено, не досліджено та не витребувано у сторін доказів про фактичне місце проживання відповідача, в тому рахунку, правовстановлюючих документів, на яких проведена державна реєстрація права власності на квартиру номер АДРЕСА_2 .

З даного приводу, колегія суддів звертає увагу, що законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №482/9/17 та справі №308/12552/16-а зазначив, що особі у адміністративній справі повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, винесено на підставі неповно з`ясованих судом обставин, що мають значення для справи, недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосованих норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог позивача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв"язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2022 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.