Справа № 9901/57/19
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 грудня 2022 року

м. Київ

Справа № 9901/57/19

Провадження № 11-149 зва 22

Суддя Великої Палати Верховного Суду Гриців М. І. перевірив заяву ОСОБА_1 , який діє через представника Вівчарівського Володимира Петровича, про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), ВРП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Громадська рада доброчесності (далі - ГРД), про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 19 вересня 2018 року №1629/ко-18 (далі - Рішення №1629/ко-18, Рішення Комісії);

- зобов`язати відповідача повторно провести етап його кваліфікаційного оцінювання і дослідити досьє та провести співбесіду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Прохання мотивував насамперед неякісністю закону, тим, що немає належної, сталої, послідовної й передбачуваної законодавчої основи для проведення кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді із дотриманням законодавчих і процедурних гарантій незалежності судової влади (зокрема, розроблених на рівні закону порядку, критеріїв та методів оцінювання), а також суперечливістю конституційної підстави до звільнення судді як наслідку такого оцінювання. З огляду на безпосереднє й опосередковане порушення Рішенням №1629/ко-18 прав позивача як людини і гарантій, наданих йому законом як професійному судді, він має право на його оскарження на підставі прямих норм Конституції України, спеціального закону, а також Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (далі - ЄКПЛ), практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішень та висновків Конституційного суду України (далі - КСУ). Отже, порушено вимогу Конституції України про те, що порядок оцінювання має бути визначений саме законом, а не будь-яким іншим (підзаконним) нормативно-правовим актом.

Вважає Рішення №1629/ко-18 протиправним, ухваленим з порушенням норм законодавства України та актів Комісії, принципів верховенства права, правової визначеності, незалежності судової влади, оскільки оскаржуване рішення порушує право позивача на працю та на захист від незаконного звільнення; рішення Комісії прийнято неналежним складом колегії ВККС, двоє з трьох членів якої не є суддями, а член, що є суддею, не обраний суддями; несвоєчасне повідомлення про час і місце проведення співбесіди унеможливило участь у процедурі Громадська рада доброчесності, що є порушенням законодавчо визначеного порядку проведення оцінювання; рішення ухвалено з порушенням таємниці нарадчої кімнати за результатами повторної співбесіди, або, інакше кажучи, не у спосіб, визначений законом; рішення ухвалено колегією ВККС з порушенням порядку дослідження суддівського досьє та на підставі матеріалів, яких бракувало (не містилися) в такому; воно є невмотивованим та необґрунтованим (більшість показників та їх складових залишилися не оціненими), що є достатньою самостійною підставою для його скасування; зазначені у рішенні фактичні підстави не є доконаними фактами, встановленими компетентними органами у визначеному законом порядку, та враховані Комісією без належної перевірки, при цьому оцінювання протиправно переплутано з дисциплінарними процедурами.

У січні 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив визнати протиправним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про звільнення від 26 березня 2019 року №934/0/15-19 (далі - Рішення №934/0/15-19, Рішення Ради), ухвалене за наслідками розгляду подання ВККС.

Вимоги мотивував тим, що саме ВККС наділена усіма необхідними повноваженнями та інструментами для встановлення повного обсягу питань факту і права в ході вивчення суддівського досьє, співбесіди з позивачем та оцінки доказів для ухвалення рішень, що віднесені законом до предмету її відання. За змістом положень статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21 грудня 2016 року (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП теж наділено певною свободою дій при оцінці висновків Комісії, оскільки її повноваженнями передбачено проведення їх обговорення. ВРП може також провести додаткову перевірку обставин, які визнані Комісією фактичною підставою висновків, результатом чого може стати ухвалення рішення про звільнення судді чи відмову у такому. Розгляд ВРП подання Комісії із рекомендацією про звільнення включає надання судді процесуальних гарантій дотримання законної процедури, які ВРП порушила, позаяк розгляд подання ВККС провадила без участі позивача, хоча останній повідомив про бажання брати участь у засіданні. На засідання ВРП, призначене на 29 березня 2019 року не міг з`явитися, бо перебував відпустці по догляду за дитиною. Посилався також на неналежний склад ВРП, який ухвалив оскаржуване рішення, оскільки більшість її членів не становили «судді, обрані суддями», до того ж частина з них були особисто упередженими, бо брали участь у підготовці до розгляду дисциплінарного провадження щодо позивача. Зокрема, зазначає, що лише 7 з 19 членів Ради є суддями, а члени Ради ОСОБА_2 і ОСОБА_3 здійснювали попередню перевірку дисциплінарної скарги, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 брали участь в засіданні Третьої Дисциплінарної палати ВРП, за наслідками якого ухвалений судовий документ (ухвала) від 15 серпня 2018 року про відкриття дисциплінарного провадження, покладена в основу оскаржуваних рішень. На переконання позивача, провадження у ВРП не відповідало принципам незалежності та безсторонності, які вимагаються пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ.

Позивач наполягав, що ВРП не вчинила жодних дій для перевірки обґрунтованості висновків ВККС, залишила поза увагою допущені Комісією процедурні і сутнісні порушення, не провела аналізу й оцінки усіх питань факту та права, на підставі яких Комісія встановила невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді, що своєю чергою потягло ухвалення рішення, аналогічного за змістом Рішенню ВККС, з тими ж огріхами щодо вмотивованості і змісту.

Позивач стверджував далі, що в оскаржуваних рішеннях відповідачі повторно надали оцінку обставинам дисциплінарного проступку, за який суддя вже притягався до дисциплінарної відповідальності, тобто фактично суддю двічі притягнули до юридичної відповідальності за одне й те ж правопорушення, що прямо забороняє Конституція. Провадження у дисциплінарній справі та оцінювання відповідності судді займаній посаді здійснював один і той самий орган - Комісія, і обидва ухвалені нею рішення по суті є тотожними в означеній частині, оскільки ґрунтуються на тих самих підставах. Наголошував також на неприпустимості врахування погашеного дисциплінарного стягнення для цілей оцінювання, що суперечить самій меті запровадженого законодавцем інституту погашення/зняття дисциплінарних стягнень.

Звертав увагу суду на неоднакове ставлення обох органів до нього та інших суддів за однакових умов і обставин, визначив та, на його переконання, документально підтвердив випадки відступів відповідачами при вирішенні питань щодо позивача від усталеної адміністративної практики цих органів. Означене, з погляду судді, свідчить про упередженість і дискримінацію.

Констатував, що до 30 вересня 2016 року законодавство не передбачало юридичних наслідків за вчинення дисциплінарних проступків поза межами дисциплінарної відповідальності, від чого залежало виявлення наміру і фактична реалізація суб`єктивного права судді оскаржити відповідне рішення. Тобто, якби суддя наперед знав, що після 30 вересня 2016 року ухвалене за результатами розгляду дисциплінарної справи щодо нього рішення компетентного органу та встановлені ним обставини будуть використані у процедурі встановлення відповідності судді займаній посаді під час кваліфікаційного оцінювання, то таке рішення, безсумнівно, було б оскаржене ним та, з великою долею вірогідності, скасоване.

Однак, ці обставини Рада залишила поза увагою і належної оцінки їм не надала, допустивши ті самі й нові порушення прав позивача.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 29 липня 2021 року позовні вимого задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Комісії від 19 вересня 2018 року № 1629/ко-18.

Зобов`язав ВККС повторно провести етап кваліфікаційного оцінювання судді Франківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 з етапу дослідження досьє та провести співбесіду відповідно до вимог законодавства.

Визнав протиправним і скасував рішення ВРП від 26 березня 2019 року №934/0/15-19.

Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору.

ВРП не погодилася із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2021 року і подала апеляційну скаргу про його скасування.

Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) постановою від 2022 року апеляційну скаргу ВРП задовольнила: рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2021 року скасувала та ухвалила нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВККС, ВРП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ГРД, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії відмовила.

Велика Палата, покликаючись на неодноразово висловлену правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням ВККС під час вирішення цим органом питання відповідності судді, зважаючи на те, що повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого колегіального органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою, дійшла висновку, що рішення ВККС містить достатньо інформації щодо критеріїв, які вплинули на остаточну оцінку відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, та не вбачає підстав стверджувати, що висновки відповідача є свавільними. Велика Палата вважає встановленим, що ВРП, ухвалюючи спірне рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798?VIII, з дотриманням принципів пропорційності та законності. Оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, за яких відповідач дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення судді ОСОБА_1 із займаної посади.

19 грудня 2022 року до Великої Палати через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Великої Палати від 16 червня 2022 року за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 361 КАС України у зв`язку з наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Такими новими обставинами, що не були відомі членам Комісії під час проведення співбесіди в процедурі кваліфікаційного оцінювання та членам ВРП під час перегляду ВРП рішення ВККС, а також судам першої та апеляційної інстанцій називає причини раптового збільшення навантаження судді ОСОБА_1 , про які йому стало відомо в листопаді 2022 року: проведення несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, що полягало у виключенні суддів від участі в розподілі шляхом безпосереднього умисного внесення в «ручному порядку» уповноваженою особою апарату суду відомостей про відсутність спеціалізації відносно конкретного судді. Заявник вважає, що попри те, що предметом дослідження ВККС під час оцінки його суддівського досьє було з поміж іншого надмірне навантаження, що очевидно могло зумовити виникнення великої кількість скарг в подальшому, однак Комісії не було відомо, що ці причини не були об`єктивними, а штучно сформованими з метою умисно створити надмірне навантаження та максимально ускладнити виконання суддею ОСОБА_1 службових обов`язків.

З огляду на названу ним нововиявлену обставину просить скасувати рішення Великої Палати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Правила статті 364 КАС України встановлюють форму та зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до вимог пункту 1 частини третьої статті 364 КАС України до апеляційної скарги додаються копії заяви відповідно до кількості учасників справи.

За положеннями частини другої статті 44 цього Кодексу учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до приписів частин сьомої-дев`ятої цієї самої статті КАС України документи (зокрема й процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Заява представника заявника Вівчарівського В. П. була сформована у системі «Електронний суд», однак доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів заявником не надано.

Усупереч вимогам пункту 2 частини третьої статті 364 КАС України заявник не додав до заяви документа про сплату судового збору.

За підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) фізична особа за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачує судовий збір у розмірі 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ставка судового збору). У грошовому вираженні сума ставки цього платежу становитиме 992 грн 40 коп.

Згідно із частиною другою статті 4 цього самого Закону за подання до адміністративного суду заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Якщо провести розрахунки, то ставка судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами відповідатиме сумі 1488 грн 60 коп.

Реквізити для справляння судового збору: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерськ. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку-отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше восьми); судовий збір за позовом (ПІБ чи назва установи, організації, дата оскаржуваного рішення по справі (номер справи)), Верховний Суд.

Описані обставини унеможливлюють прийняття заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення до усунення зазначених недоліків (недоробків).

Треба також зазначити, що відповідно до частини одинадцятої статті 44 КАС України якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Отже, враховуючи те, що апеляційну скаргу було подано через підсистему «Електронний суд», то надалі заяви по суті справи, клопотання та письмові докази мають направлятися до суду в електронній формі. У разі виникнення необхідності змінити форму звернення до суду, скаржнику необхідно надіслати відповідне клопотання.

Згідно із частиною третьою статті 366 КАС України до заяви про перегляд за виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 364 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 КАС України.

Відповідно до положень статті 169 КАС України суддя, встановивши, що заяву про перегляд за нововиявленими обставинами подано без додержання передбачених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

З огляду на викладене суддя дає можливість ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути перелічені недоробки заяви: надати докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, додати до заяви документ про сплату судового збору.

Заява буде повернута її автору, якщо він не усуне недоліки заяви протягом установленого строку (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 169, 361, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який діє через представника Вівчарівського Володимира Петровича, про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2022 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Великої Палати

Верховного Суду М.І. Гриців