Справа № 260/4438/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4438/20 пров. № А/857/11283/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року, ухвалене суддею Гебеш С.А. у м.Ужгороді Закарпатської області у закритому судовому засіданні о 09:00, повний текст якого складений 21 червня 2022 року, у справі № 260/4438/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у наданні допуску до державної таємниці, прийняте у формі висновку, від 06 листопада 2020 року №58/26-5361дск.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування правомірності прийнятого рішення про відмову у наданні допуску ОСОБА_1 до державної таємниці, відповідач вказує на те, що в ході відповідної перевірки першочергово здійснено вивчення та детальний аналіз у їх сукупності відомостей про факти перетинання державного кордону України громадянином України на ім`я « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином Угорщини « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , які містяться у листі Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонстужби України №0.184-2311/0/15-20 від 22.01.2020. За результатами аналізу відомостей обліку ДПСУ про перетинання державного кордону України об`єктивно було зроблено наступні ввисновки:

-повний збіг дати народження осіб-власників паспортних документів ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-громадянин України та громадянин Угорщини ніколи одночасно не знаходились на території України;

-систематичному в`їзду в Україну громадянина Угорщини завжди передував виїзд громадянина України в Угорщину, при цьому такі почергові слідування через ДКУ відбувались в один день та через один той самий пункт пропуску;

-короткі інтервали між часом перетинання ДКУ громадянином України в одному напрямку та громадянином Угорщини у зворотному напрямку (в один день, одному й тому пункті пропуску): 05.03.2016 54 хв., 11.03.2016 36 хв, 15.03.2016 24 хв., 21.03.2016 30 хв., 23.03.2016 25 хв, 29.03.2016 33 хв., 06.04.2016 всього 9 хв., 13.04.2016 всього 11 хв.;

-використання громадянином України та громадянином Угорщини при слідуванні черед ДКУ одного і того ж легкового автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 ;

-зазначене в угорському паспортному документі прізвище та ім`я « ОСОБА_3 » є угорським варіантом (відповідником) зазначених в українському паспортному документі прізвища та імені позивача « ОСОБА_2 ».

Згідно доводів скаржника, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги обмежився ненаданням на розгляд суду копії паспорта громадянина Угорщини серії НОМЕР_2 на ім`я « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вдаючись до аналізу наданих відповідачем відомостей про перетин кордону України громадянином України « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином Угорщини « ОСОБА_3 » ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Розпорядженням голови Берегівської РДА Закарпатської області від 16 січня 2020 року №2-к позивача ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу з питань освіти Берегівської РДА Закарпатської в порядку переведення з посади начальника відділу освіти, молоді та спорту Берегівської РДА Закарпатської області з 16 січня 2020 року.

Берегівська РДА звернулась до Управління СБУ в Закарпатській області із запитом від 01.10.2020 №25дск про проведення перевірки щодо начальника відділу з питань освіти Берегівської РДА Закарпатської області ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення Управління СБУ в Закарпатській області від 06 листопада 2020 року №58/26-5362дск «Про відмову у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці» позивач під час оформлення допуску до державної таємниці повідомив недостовірні відомості про себе не вказав про наявність у нього паспорта громадянина Угорщини.

На підставі вказаного позивачу було відмовлено в наданні доступу до державної таємниці.

Позивач, вважаючи рішення Управління СБУ в Закарпатській області про відмову у наданні допуску до державної таємниці, прийняте у формі висновку від 06 листопада 2020 року №58/26-5361дск, протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади згідно з вимогами ч.2 ст.1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 № 586-XIV (Закон №586).

Згідно з вимогами частин 1-2 статті 5 Закону №586 склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій та у межах бюджетних асигнувань визначають їх структуру.

Частинами 2-3 статті 11 Закону №586 передбачено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій. Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій зі статусом юридичних осіб публічного права здійснюють визначені Законом України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби у цих структурних підрозділах.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відносини у сфері охорони державної таємниці регулюються Конституцією України, Законами України «Про державну таємницю», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та «Порядком організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі - Порядок № 939).

Стаття 1 Закону України «Про державну таємницю» (далі - Закон №3855-ХІІ) зазначає, що допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень; охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.

Стаття 3 Закону України «Про державну таємницю» регламентує, що дія цього Закону поширюється на органи законодавчої, виконавчої та судової влади, органи прокуратури України, інші державні органи, Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації усіх форм власності, об`єднання громадян (далі - державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації), що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яким у встановленому порядку наданий доступ до державної таємниці.

Статтями 5, 37 Закону України «Про державну таємницю» встановлено, що спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України. Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці.

Дозвільний порядок провадження державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями діяльності, пов`язаної з державною таємницею є одним із основних організаційно-правових заходів щодо охорони державної таємниці, визначених статтею 18 означеного Закону.

Для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України (ст. 22 Закону №3855-ХІІ).

За нормами статті 23 Закону № 3855-ХІІ, допуск до державної таємниці не надається у разі: 1) відсутності у громадянина обгрунтованої необхідності в роботі із секретною інформацією; 2) сприяння громадянином діяльності іноземної держави, іноземної організації чи їх представників, а також окремих іноземців чи осіб без громадянства, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України, або участі громадянина в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена у порядку, встановленому законом; 3) відмови громадянина взяти на себе письмове зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена, а також за відсутності його письмової згоди на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з допуском до державної таємниці; 4) наявності у громадянина судимості за тяжкі або особливо тяжкі злочини, не погашеної чи не знятої в установленому порядку; 5) наявності у громадянина психічних розладів, які можуть завдати шкоди охороні державної таємниці, відповідно до переліку, затвердженого Міністерством охорони здоров`я України і Службою безпеки України.

У наданні допуску до державної таємниці може бути відмовлено також у разі: 1) повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе; 2) постійного проживання громадянина за кордоном або оформлення ним документів на виїзд для постійного проживання за кордоном; 3) невиконання громадянином обов`язків щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена або довірялася раніше.

Громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

За положенням статті 24 Закону, перевірка громадян у зв`язку з їх допуском до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у строк до одного місяця у порядку, встановленому цим Законом і Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність".

За приписами ч.2 ст. 24 Закону №3855-ХІІ у ході перевірки органами Служби безпеки України з`ясовуються наявність чи відсутність обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини 1 та частиною 2 статті 23 цього Закону. За результатами перевірки органи Служби безпеки України надсилають протягом п`яти робочих днів з дня її закінчення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, що звернулися з приводу надання громадянам допуску до державної таємниці, повідомлення про надання або відмову в наданні такого допуску.

Статтею 25 Закону № 3855-ХІІ визначено право громадянина оскаржити рішення про відмову у наданні допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом. При цьому, державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація зобов`язані у п`ятиденний строк з дня надходження повідомлення органу Служби безпеки України про відмову у наданні громадянину допуску до державної таємниці письмово повідомити такого громадянина про причини і підстави відмови.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що органами Служби безпеки України здійснюється перевірка на наявність передбачених статтею 23 Закону №3855-ХІІ обставин, а в разі їх виявлення, органи Служби безпеки України мають право прийняти відповідне рішення про відмову у допуску до державної таємниці з метою забезпечення збереження державної таємниці.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у наданні допуску до державної таємниці слугували висновки, зроблені відповідачем на підставі інформації про перетин позивачем державного кордону України у період з 13.01.2016 по 30.12.2019, про повідомлення позивачем під час оформлення допуску до державної таємниці недостовірних відомостей.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС України).

На виконання вимог згаданих норм та на підставі вмотивованого запиту Берегівської РДА від 01.10.2020 №25дск Управлінням СБУ в Закарпатскій області здійснено відповідну перевірку позивача з зв`язку з допуском до державної таємниці за формою 3.

За результатами перевірки встановлено, що у переліку питань для оформлення допуску до державної таємниці на питання №6 «Чи маєте Ви або мали документ, що посвідчує особу, виданий іноземною державною, установою, організацією? Якщо так, то визначте вид документа, назву держави, дату видачі та строк його дії» позивач не вказав зазначені відомості (дослівно: «не мав і не маю» - а.с. 42-48).

Зі змісту повідомлення про відмову у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці від 06.11.2020 №58/26-5362дск слідує, що за наявними в Управління СБУ в Закарпатській області даними, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , володіє (володів) паспортом громадянина Угорщини серії НОМЕР_2 . Зазначені відомості, в свою чергу, підтверджуються даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-2311/0/15-20 від 22.01.2020, в яких наявна інформація щодо перетину державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з дослідженого у судовому засіданні листа, на який покликається відповідач, неможливо встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є однією особою. При цьому суд констатував, що відповідачем не було долучено до матеріалів справи копії паспорта громадянина Угорщини на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, судом першої інстанції не враховано доводів відповідача про те, що виявлені в ході перевірки обставини підпадають під визначення п.1 ч.2 ст.23 Закону України повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе, що слугувало підставою для відмови позивачу у наданні допуску до державної таємниці.

Так, згідно відомостей листа Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України №0.184-2311/0/15-20 від 22.01.2020 (а.с.50-54) встановлено наступне:

-05.03.2016 о 12:032 зафіксовано виїзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через пункт пропуску (далі - ПП) «Лужанка» по українському паспортному документу, а через 54 хв. (05.03.2016 о 12:57) зафіксовано в`їзд із Угорщини в Україну через той самимй ПП «Лужанка» гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по угорському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 назад не повертається до 11.03.2016, тобто постійно відсутній в Україні з 05.-3.2016 по 11.03.2016);

-10.03.2016 о 10:02 виїзд гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 3 год (10.03.2016 о 13:19) його зворотній в`їзд із Угорщини в Україну також через ПП «Лужанка» на легковому автомобілі з номерним знаком НОМЕР_1 (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує перебувати в Угорщині з 05.03.2016);

-11.03.2016 о 17:18 виїзд гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 36 хв (11.03.2016 о 07:54) в`їзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із Угорщини в Україну через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повертається в Україну до 15.03.2016);

-15.03.2016 о 10:47 - виїзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу, а через 24 хв (15.03.2016 о 11:11) в`їзд з Угорщини в Україну через той самий ПП «Лужанка» гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по угорському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повертається в Україну до 21.03.2016);

-18.03.2016 о 09:45 - виїзд гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 3 год (18.03.2016 о 12:44) його зворотній в`їзд із Угорщини в Україну також через ПП «Лужанка», для слідування туди і назад використовувався легковий автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує перебувати в Угорщині з 15.03.2016);

-21.03.2016 о 16:09 виїзд гр. Угорщини LENGYEL LASZLO, ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 30 хв (21.03.2016 о 16:39) в`їзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із Угорщини в України через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. Угорщини LENGYEL LASZLO, ІНФОРМАЦІЯ_2 не повертається в Україну до 23.03.2016);

-23.03.2016 о 11:03 - виїзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу, а через 25 хв (23.03.2016 о 11:28) в`їзд з Угорщини в Україну через той самий ПП «Лужанка» гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по угорському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повертається в Україну до 29.03.2016);

-25.03.2016 о 10:14 - виїзд гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 6 год.23 хв (25.03.2016 о 16:37) його зворотній в`їзд із Угорщини в Україну також через ПП «Лужанка», для слідування туди і назад використовувався легковий автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує перебувати в Угорщині з 29.03.2016);

-29.03.2016 о 14:29 виїзд гр. Угорщини LENGYEL LASZLO, ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 33 хв (29.03.2016 о 15:04) в`їзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із Угорщини в Україну також через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. Угорщини LENGYEL LASZLO, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повертається в Україну до 06.04.2016);

-06.04.2016 о 17:43 виїзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу, а через 9 хв (06.04.2016 о 17:52) в`їзд з Угорщини в Україну через той самий ПП «Лужанка» гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по угорському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не повертається в Україну до 13.04.2016);

-07.04.2016 о 12:37 - виїзд гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 3 год (07.04.2016 о 15:37) його зворотній в`їзд із Угорщини в Україну також через ПП «Лужанка», для слідування туди і назад використовувався легковий автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 (за обліками ДПСУ гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжує перебувати в Угорщині з 06.04.2016);

-13.04.2016 о 16:14 - виїзд гр. Угорщини LENGYEL LASZLO, ІНФОРМАЦІЯ_2 із України в Угорщину через ПП «Лужанка» по угорському паспортному документу, а через 11 хв (13.04.2016 о 16:25) в`їзд гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із Угорщини в Україну також через ПП «Лужанка» по українському паспортному документу (за обліками ДПСУ гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактів в`їзду в Україну не зафіксовано).

Крім того, за обліками ДПСУ у подальшому (після 13.04.2016) гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 неодноразово викорисовував той самий легковий автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 при слідуванні по українському паспортному документу з України в Угорщину та у зворотному напрямку, зокрема 07.07.2016 (в`їзд-виїзд), 11.03.2017 (виїзд з України), 14.08.2017 (в`їзд в Україну).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими покликання скаржника в підтвердження правомірності оскаржуваного висновку на те, що за результатами аналізу відомостей обліку ДПСУ про перетинання державного кордону України об`єктивно було зроблено наступні висновки:

-повний збіг дати народження осіб-власників паспортних документів 04.09.1972;

-громадянин України та громадянин Угорщини ніколи одночасно не знаходились на території України;

-систематичному в`їзду в Україну громадянина Угорщини завжди передував виїзд громадянина України в Угорщину, при цьому такі почергові слідування через ДКУ відбувались в один день та через один той самий пункт пропуску;

-короткі інтервали між часом перетинання ДКУ громадянином України в одному напрямку та громадянином Угорщини у зворотному напрямку (в один день, одному й тому пункті пропуску): 05.03.2016 54 хв., 11.03.2016 36 хв, 15.03.2016 24 хв., 21.03.2016 30 хв., 23.03.2016 25 хв, 29.03.2016 33 хв., 06.04.2016 всього 9 хв., 13.04.2016 всього 11 хв.;

-використання громадянином України та громадянином Угорщини при слідуванні черед ДКУ одного і того ж легкового автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 ;

-зазначене в угорському паспортному документі прізвище та ім`я « ОСОБА_3 » є угорським варіантом (відповідником) зазначених в українському паспортному документ прізвища та імені позивача « ОСОБА_2 ».

Крім того, позивачем не наведено жодних доводів на спростування покликань відповідача на наявність факту використання позивачем легкового автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 при слідуванні по українському паспортному документу з України в Угорщину та у зворотному напрямку, який також використовувався гр. Угорщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення про відмову у наданні позивачу допуску до державної таємниці прийняте Управлінням СБУ в Закарпатській області у формі висновку №58/26-5361дск від 06.11.2020, а повідомлення про його прийняття надіслано до Берегівської РДА за вих. №58/26-5362дск від 06.11.2020 із зазначенням відповідної підстави, визначеної ст.23 Закону України «Про державну таємницю».

Доводи аналогічного змісту були наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву, однак позивачем такі не спростовані та судом не надано належної оцінки цим обставинам. Натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, обгрунтовано доведено обставини що у сукупності свідчать про правомірність та вмотивованість прийняття висновку про відмову позивачу у наданні допуску до державної таємниці.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції, що має наслідком його скасування.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Управління Служби безпеки України про відмову у наданні допуску до державної таємниці, прийнятого у формі висновку від 06 листопада 2020 року №58/26-5361дск, є безпідставними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню у відповідній частині.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Закарпатській області задовольнити, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі № 260/4438/20 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний