Справа № 298/463/21
Суддя: Зизич В. В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/463/21
Номер провадження 2-а/298/5/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Келешовчак І.І.,

номер справи 298/463/21,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Ужгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області,Головне управління Національної поліції в Закарпатській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Великий Березний позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №4087875 від 18 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 квітня 2021 року інспектором Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4087875, якою притягнуто ОСОБА_1 до адмiнiстративної вiдповiдальностi за ч.6 ст.121 КУпАП. Вказаною постановою позивача визнано винним за ч.6 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 850 гривень за те, що 18 квітня 2021 року о 21:17 год. по вул. Центральній в с. Дубриничі, ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL COMBO, номерний знак НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив п 2.9 в. ПДР України.

Позивач зазначив, що не згідний з означеною постановою та вважає її незаконною, безпідставною та складеною з порушенням норм процесуального права, а також правил оформлення адміністративних матеріалів.

Позивач стверджує, що 18 квітня 2021 року при керуванні транспортним засобом VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був зупинений інспектором поліції з підстави, що номерний знак на автомобілі не освітлюється та безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності. Вказує, що перед початком руху переконався у правильності роботи всіх світлових приладів, а конструкцією транспортного засобу не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому під час руху не міг знати про можливу несправність, відсутність освітлення номерного знаку не є перешкодою для подальшого руху автомобіля та не загрожує безпеці дорожнього руху.

Наголошує, що інспектором допущено ряд процесуальних порушень, зокрема, не надано докази, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не надано для ознайомлення фото та відеозапис та не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото- та відеозапис, оскільки поліцейський попередив про відеозйомку, також нема показань свідків. Між тим, пункт 7 "до постанови додаються" постанови інспектором не заповнений, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Більше того, позивач звертає увагу, що в п.5 оскаржуваної постанови вказується, що він керував транспортним засобом OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить громадянці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте вказана особа йому не відома, вказаним транспортним засобом він ніколи не керував, а керував транспортним засобом VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Посилається, що нібито вчинене позивачем правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 КУпАП, за яке його притягнуто до відповідальності, зафіксоване лише у постанові про накладення адміністративного стягнення серія ЕАН № 4087875 від 18 квітня 2021 року та не підтверджується жодними іншими доказами, тобто факт порушення ґрунтується на припущеннях, однак не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути безперечним доказом вини особи в тому числі іншому діянні. Всупереч ст.283 КУпАП оскаржувана постанова не містить даних чи здійснювалася фото - та відео фіксація інкримінованого позивачу правопорушення та, як наслідок, не містить даних щодо технічних засобів.

За вказаних обставин, позивач просить скасувати постанову серії ЕАН №4087875 від 18 квітня 2021 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити, також стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2021 року до участі у справі залучено співвідповідача - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.

9 липня 2021 року поштовим відправленням на адресу суду від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, згідно якого у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про скасування постанови представник відповідача просить відмовити.

Вказується, що інспектором ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Богданов В.В. було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, оскільки 18 квітня 2021 року о 21.17 год. у с.Дубриничі по вул.Центральній ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Opel combo", д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив приписи п.2.9в ПДР України, за що ч.6 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, внаслідок чого було складено постанову серії ЕАН №4087875 від 18 квітня 2021 рокута притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП.

З посиланням на положення п.1.9, 2.9в ПДР, ст.ст.9, 222, 258, ч.6 ст.121 КУпАП, ст.ст.23, 32 Закону України "Про Національну поліцію", ст.14 Закону України про дорожній рух», представник відповідача стверджує, що в силу законних підстав працівником поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, посилання позивача на порушення законодавства в даному випадку є безпідставними, тому такі вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Також у відзиві зазначається, що позивач не заперечує факт керування з неосвітленим заднім державним номерним знаком.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Моняк О.В., будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з"явилися. Матеріали справи місять письмові заяви представника позивача - адвоката Моняк О.В. про розгляд справи без участі позивача та його представника, підтримання позову та задоволення такого.

Представники відповідачів Ужгородського Ужгородського районного управління поліції,Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту повідомлення про виклик на офіційну електронну адресу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у судове засідання не з`явилися.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення на них відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4087875 від 18 квітня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

ОСОБА_3 , не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення наявності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить із наступного.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 18 квітня 2021 року о 21:17:19 с.Дубриничі вул.Центральній ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Opel combo"", д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив приписи п.2.9в ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306).

Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів, порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху(далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно пункту 2.9 (в) ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому транспортному засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно із п.30.2 ПДР України, забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Частиною 6 ст.121 КУпАП (в редакції, чинній станом на 18.04.2021 року) визначено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач скоїв правопорушення, передбачене ч. 6 ст.121 КУпАП, оскільки, керував транспортним засобом, в якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі відповідно до положень статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. В той же час відповідачі доказів протилежного суду не надали.

Суд встановив, що відповідачі на виконання вимог ч. 1, 2 статті 77 КАС України та ст.251 КУпАП не надали жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачами не надано належних, допустимих доказів в підтвердження порушення позивачем п.2.9в Правил дорожнього руху.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що така постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскарженій постанові.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Між тим, така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, однак в розглядуваному випадку фіксування працівником поліції не здійснювалось.

Таким чином, на думку суду, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі докази фіксації правопорушення відсутні.

Відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області, як суб`єктом владних повноважень, з огляду на те, що предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Богданова В.В., який є територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, не доведено правомірності дій поліцейського та не надано обґрунтованих доводів прийняття останнім оскарженої постанови відповідно до норм КУпАП.

З огляду на вищезазначене та те, що відповідачі по справі доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також правомірності дій поліцейського відповідно до ст.77 КАС України, не надали, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Таким чином, суд встановив те, що відповідачі не довели факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, також не надали суду жодних доказів, які безпосередньо підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності. Як наслідок, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови ЕАН №4087875 від 18 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП, що є підставою для її скасування.

При вирішенні даного спору суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст.9, 121, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції № від 26 квітня 2021 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 454 гривні 00 копійок, відповідно до ст.139 КАС України мають бути покладені на відповідача - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.

Керуючись ст.ст.9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАН №4087875 від 18 квітня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.6 ст.121 КУпАП, винесену інспектором Відділення поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенантом поліції Богданов Василем Васильовичем, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачі: Ужгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Кошового, 4; Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місцезнаходження: 88000, м.Ужгород, вул.Ф.Ракоці, 13, .

Повне рішення суду складено12 грудня 2022 року.

Суддя Зизич В.В.