Справа № 200/2453/22
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа №200/2453/22

адміністративне провадження № К/990/35137/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №200/2453/22 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо поновлення на посаді прокурора м. Горлівки Донецької області;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за період з 30 жовтня 2020 року до 29 вересня 2021 року в сумі: 127 362,46 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року, позов задоволено частково:

- стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 30 жовтня 2020 року до 29 вересня 2021 року в сумі: 125175 (сто двадцять п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі: 1251 (одна тисяча двісті п`ятдесят одна) гривня 76 (сімдесят шість) копійок.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Донецька обласна прокуратура звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 12 грудня 2022 року через систему «Електронний суд».

Скаржник просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №200/2453/22 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Проаналізувавши матеріали касаційної скарги та оскаржувані дії справі судові рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/19143/19 за період з 30 жовтня 2020 року до 29 вересня 2021 року.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19 квітня 2018 року у справі №800/426/17 та висновок Верховного Суду у постанові від 1 липня 2015 року у справі №6-435цс15. Крім того, скаржник зауважує на тому, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що, враховуючи те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/19143/19 про поновлення позивача на посаді фактично виконане лише 30 вересня 2021 року, відтак у позивача наявне право на середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до статті 236 КЗпП України з 30 жовтня 2020 року до 29 вересня 2021 року.

Суд звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду неодноразово викладалися висновки у справах з подібними правовідносинами, зокрема у справі № 802/1183/16а.

Так у справі № 802/1183/16а суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно стаття 236 КЗпП проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Тобто Верховний Суд висловив правову позицію, щодо застосування статті 236 КЗпП, відповідно до якої і разі затримки власником або уповноваженою ним органом виконання рішення органу, який розглянув трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Та вказав, що дана норма має бути застосована у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Аналізуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №200/2453/22 відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Враховуючи вище наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку про безпідставність тверджень скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №200/2453/22 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду