Справа № 120/8117/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 грудня 2022 р. Справа № 120/8117/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцька Людмила Олександрівна, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мурованокуриловецької селищної ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка) з адміністративним позовом до Мурованокуриловецької селищної ради (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,00 га., на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області (Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області) кадастровий номер :02:001:0380.

Проте, відповідачем, за наслідком розгляду клопотання позивачки, рішення не прийнято, жодної вмотивованої відповіді позивач не отримала. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Після передачі земель сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність територіальних громад відповідно до указу Президента України від 15.10.2020р. «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 р. № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та підписання акту прийому-передачі Мурованокуриловецькою селищною радою в лютому-березні було зареєстроване право комунальної власності на передані земельні ділянки.

Також відповідач вказує, що після проведеної інвентаризації земель, переданих у комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради, звернення позивачки відповідно до Регламенту Мурованокуриловецької селищної ради 8 скликання, затвердженого рішенням 2 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради № 9 від 28.12.2020 р., розглянуто 20.07.2021 р. на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою та погоджено для розгляду на черговій сесії Мурованокуриловецької селищної ради.

Проекти рішень, які виносяться на сесію Мурованокуриловецької селищної ради, публікуються на офіційному сайті селищної ради murkur-gromada.gov.ua у розділі «Проекти рішень селищної ради 8 скликання». Проекти рішень, які затверджені до розгляду на постійних комісіях селищної ради та погоджувальній раді 20.07.2021 року та виносяться на чергову сесію Мурованокуриловецької селищної ради, яка відбудеться 30.07.2021 р., опубліковані за посиланням https://murkur-gromada.gov.ua/20-lipnya-22-13-30-20-07-2021/. Таким чином, на думку відповідача, оскаржувані порушення були виправлені Мурованокуриловецькою селищною радою, на підставі чого відповідач вважає, що провадження у даній справі слід закрити.

Відповідь на відзив представником позивачки не подавалась. Разом з тим, представником позивачки подано докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат в частині витрат на надання правничої допомоги.

Суд, з"ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

У квітні 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,00 га., на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області (Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області) кадастровий номер :02:001:0380, долучивши необхідні документи.

Вказане клопотання отримано відповідачем 09.04.2021 року.

Разом із тим, як зазначає представник позивачки, станом на дату звернення до суду, відповідачем не прийнято будь - якого рішення за результатами розгляду клопотання позивачки, як і не надано жодної вмотивованої відповіді.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не прийнятті рішення у формі розпорядчого документу за результатами розгляду клопотання позивачки.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,00 гектара.

Отже, законом гарантовано право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, не більше як 2.0 гектара.

Порядок набуття права на землю визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.02.2020 у справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 у справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 у справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 у справі за № 818/1707/16, від 14.05.2020 у справі за №360/536/17-а, та інших.

Частиною 5 статті 242 КАС України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 33 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (ст. 26 Закону № 280/97-ВР).

Отже, аналізуючи вказані норми права, суд наголошує на тому, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, надає громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову в його наданні у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Проте, як встановлено судом, за наслідком розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Мурованокуриловецькою селищною радою не прийнято рішення ані щодо відмови, ані щодо надання дозволу на розробку такої документації.

Відповідач вказує, що після проведеної інвентаризації земель переданих у комунальну власність Мурованокуриловецької селищної ради, звернення ОСОБА_1 , відповідно до Регламенту Мурованокуриловецької селищної ради 8 скликання, розглянуто 20.07.2021 на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою та погоджено для розгляду на черговій сесії Мурованокуриловецької селищної ради.

Суд критично ставиться до вищенаведених тверджень відповідача, як на доказ того, що відповідачем не допущено бездіяльність, оскільки за наслідком розгляду клопотання позивачки Мурованокуриловецькою селищною радою не прийнято ані вмотивованого позитивного рішення про надання позивачці дозволу, ані рішення про відмову в його наданні, що суперечить вимогам ст.118 Земельного кодексу України.

В даному ж випадку, враховуючи, що відповідач отримавши клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не розглянув його у строки, встановлені ч. 7 ст. 118 ЗК України, не прийняв жодного відповідного мотивованого процесуального рішення за наслідками розгляду такого клопотання, не надав суду доказів на спростування зазначеного, суд дійшов висновку, що встановлені в даній справі фактичні обставини свідчать про протиправну бездіяльність відповідача.

Суд звертає увагу на те, що стаття 118 Земельного кодексу України визначає виключно два можливі варіанти поведінки органу місцевого самоврядування за результатами розгляду заяв (клопотань) фізичних осіб про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: надання відповідного дозволу або надання мотивованої відмови у наданні дозволу.

При цьому, прийняття органом місцевого самоврядування за результатами розгляду клопотання фізичної особи про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою рішення з будь-яким іншим змістом (у тому числі, можливість постановки у чергу громадян для отримання у власність земельної ділянки) нормами чинного законодавства не передбачено.

Відтак, долучений до відзиву лист від 13.05.2021 року № 02-13/1203 за підписом селищного голови Мурованокуриловецької селищної ради на адресу позивачки, яким останню повідомлено що її заява розглянута на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою і комісією прийнято рішення щодо винесення звернення на розгляд чергової сесії Мурованокуриловецької селищної ради після завершення інвентаризації земель переданих у комунальну власність, про що буде повідомлено додатково, не може вважатися належним вирішенням поданого позивачкою клопотання.

Таким чином, оскільки Мурованокуриловецька селищна рада за наслідком розгляду клопотання ОСОБА_1 від квітня 2021 року не прийняла рішення відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача за результатами розгляду поданого позивачкою клопотання підлягають задоволенню.

Отже, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій", без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, протиправної бездіяльності стосовно розгляду клопотання позивачки.

Оскільки відповідачем не прийнято жодного з передбачених законодавством рішень за наслідком розгляду клопотання позивачки від квітня 2021 року, суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення порушених прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача розглянути відповідне клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою, з прийняттям відповідного рішення.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено про наявність, на його думку, підстави для закриття провадження у справі оскільки, як вважає відповідач, оскаржувані порушення були виправлені Мурованокуриловецькою селищною радою. Однак, суд критично оцінює такі доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки долучені до відзиву документи не свідчать, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. Відтак, відсутні підстави для застосування приписів п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом.

Крім того, відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих представником позивача документів, 04.02.2021 року між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Спесивцевим В.В. укладено Договір про надання правової допомоги №1/02-21.

Відповідно до п. 1.1 цього договору адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання клієнту юридичної допомоги обумовленої цим договором в інтересах клієнта на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності фактичні витрати, пов`язані з виконання договору. Зміст прийнятого адвокатом доручення: надання правової допомоги, представництво інтересів клієнта з питань визнання протиправними відповіді та/або наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області або рішень інших органів, які є розпорядниками таких земельних ділянок, щодо відмови у наданні дозволу на розробку та затвердження документації із землеустрою у Вінницькому окружному адміністративному суді.

Згідно з п. 1.2 Договору сума гонорару за прийнятим дорученням за окремою угодою.

Відповідно до розрахунку виконаних робіт від 22.09.2021 року № СВВ-000021 визначено, що вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн. Загальна вартість робіт за договором становить 4500 грн. При цьому адвокатом проведені наступні роботи (надані такі послуги ) правової допомоги: ознайомлення з первинними документами замовника з метою підготовки позовної заяви до суду - 1 година, підготовка позовної заяви з відповідними додатками - 2 години, сплата судового збору - 30 хвилин, подання позовної заяви до суду - 1 година. Всього витрачено 4 години 30 хвилин.

Також надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №2200921/21 від 22.09.2021 року про прийняття від ОСОБА_1 коштів в сумі 4500 грн ( підстава: договір від 04.02.2021 року ).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально. У той же час, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правничої допомоги. Втім, кількість часу, що зазначений як витрачений адвокатом на підготовку позовної заяви ( 2 години ), сплату судового збору ( 30 хвилин ), подання позовної заяви до суду ( 1 година ), на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору, обсягу позовної заяви та наданим послугам (сплата судового збору ( 30 хвилин ), адже у позові заявлено лише вимогу щодо оскарження бездіяльності відповідача що полягає у не прийнятті рішення за наслідком розгляду клопотання позивачки. Відтак, підготовка позову такої категорії не потребує вивчення великого обсягу документів та з"ясування багатьох фактичних даних.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведеною в додатковій постанові від 05.09.2019 в справі №826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 в справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат в даній справі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг адміністративного позиву, вчинені дії з надання правової допомоги ( зокрема, сплата судового збору - 30 хвилин, подання позовної заяви до суду - 1 година ), а також, те що справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що зазначений представником позивача час, витрачений на надання правової допомоги в цій справі, є завищеним, а понесені позивачем витрати в сумі 4500 грн. є неспівмірними зі складністю справи та наданими послугами.

Відтак, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 3500 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Мурованокуриловецької селищної ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,00 га., на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області (Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області) кадастровий номер :02:001:0380.

Зобов`язати Мурованокуриловецьку селищну раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,00 га. , на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів - Подільського району Вінницької області (Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області) кадастровий номер :02:001:0380, з прийняттям рішення, передбаченого частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Мурованокуриловецької селищної ради.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. (три тисячі п"ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Мурованокуриловецької селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Мурованокуриловецька селищна рада (вул. Соборна, 45, смт. Муровані Курилівці, Вінницька область, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна