Справа № 160/3475/22
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 160/3475/22

адміністративне провадження № К/990/35332/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2022 року у справі №160/3475/22 за позовом Акціонерного товариства «Дніпроазот» до Державної служби України з безпеки на транспорті про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року Акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просило суд:

- зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті надати подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджетів зборів, платежів та інші доходів бюджету за формою згідно з додатком 1 "Порядку повернення коштів, помилкої або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого наказе Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, стосовно повернення грошові коштів в сумі 17 000,00 грн., (сімнадцять тисяч гривень), сплачених AT «ДНІПРОАЗОТ» згідно платіжного доручення платіжним дорученням від 24 червня 2021 року № 5013.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2022 року, адміністративний позов задоволено:

- зобов`язано Державну службу України з безпеки на транспорті надати подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджетів зборів, платежів та інші доходів бюджету за формою згідно з додатком 1 "Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, стосовно повернення грошові коштів в сумі: 17 000,00 грн, сплачених AT «ДНІПРОАЗСЛ згідно платіжного доручення платіжним дорученням від 24 червня 2021 року № 5013;

- стягнуто на користь Акціонерного товариства "Дніпроазот" судовий збір у розмірі: 2 481,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 12 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2022 року у справі №160/3475/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень КАС України та пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру сплачених до державного та місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25 вересня 2013 року за №1650/24182 у разі, коли заяву особи про повернення коштів було розглянуто та надано відповідь про її невідповідність встановленим вимогам.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Так, вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суди встановили, що Державною службою України з безпеки на транспорті було прийнято постанову від 25 березня 2021 року № 226772, якою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі: 17 000 грн. (за кодом класифікації доходів бюджету-21081301). Позивач платіжним дорученням від 24 червня 2021 року №5013 сплатив штраф в сумі: 17 000 грн. Рішенням від 27 вересня 2021 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду за № 160/12926/21 скасовано постанову №226772 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі: 17 000 грн., рішення суду набрало законної сили 28 жовтня 2021 року. З метою повернення сплаченої суми штрафу за постановою від 25 березня 2021 року № 226772 у розмірі: 17 000,00 грн позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням направити на адресу АТ «ДНІПРОАЗОТ» відповідне подання за формою, що наведене в додатку 1 Порядку повернення коштів. Проте, відповідь на подану заяву про видачу подання на повернення помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів на адресу АТ «ДНІПРОАЗОТ» про надання чи відмову у наданні відповідного подання не надходило, а подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету АТ «ДНІПРОАЗОТ» також не було видано.

В подальшому, судом першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, було зазначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті, отримавши листи позивача із проханням здійснити подання (висновок, повідомлення) про повернення помилково або надміру сплаченого платіжним дорученням № 5013 від 24 червня 2021 року за кодом класифікації доходів бюджету 21081301 штрафу в сумі: 17 000,00 грн., АТ «Дніпроазот», відповідно до постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 25 березня 2021 № 226772, якою постановлено стягнути з АТ «Дніпроазот» адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000 грн. діяла всупереч вимогам чинного законодавства, тобто з порушенням прав та законних інтересів АТ «ДНІПРОАЗОТ».

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Судом встановлено, що у ній відсутні об`єктивні доводи на спростування вказаних висновків судів, а доводи скаржника зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Заявник указує про неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що свідчить про переоцінку доказів у справі і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте, в порушення зазначених вимог, скаржник не обґрунтував у чому саме полягала помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідної норми права та як, на думку заявника, відповідна норма повинна була застосовуватися.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Відтак, з огляду на зазначене, посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, є безпідставним.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2022 року у справі №160/3475/22.

Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 вересня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2022 року у справі №160/3475/22 за позовом Акціонерного товариства «Дніпроазот» до Державної служби України з безпеки на транспорті про зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду