Справа № 460/10135/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/10135/21 пров. № А/857/15441/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі № 460/10135/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії (окрема ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Комшелюк Т.О. в м. Рівне Рівненської області 18.10.2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2022 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернувся до суду з заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у якій просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач, пенсійний орган) щодо зменшення відсоткового значення розміру його пенсії з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення з 01.07.2019 року та зобов`язати вжити заходи задля належного виконання судового рішення.

В обґрунтування вказаної заяви вказує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі № 460/10135/21, яке набрало законної сили 03.12.2021, зобов`язано відповідача здійснити починаючи з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 63 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103), виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, із урахуванням проведених виплат. Однак, при виконанні судового рішення відповідачем зменшено відсоток грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія позивача. Тому позивач просив визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача вжити заходи щодо належного виконання судового рішення.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року визнано протиправними дії відповідача з виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 460/10135/21.

Зобов`язано відповідача вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення від 02 листопада 2021 року у справі № 460/10135/21.

Установлено відповідачу області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень.

Не погодившись з вказаною ухвалою, її оскаржив пенсійний орган, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу та відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивачу здійснено перепризначення пенсії, а тому і відсоток грошового забезпечення, з якого вона обраховується, не може застосовуватися той, який брався при первісному призначенні пенсії. До того ж суд першої інстанції дії керувався нормами законодавства, що втратили чинність і не взяв до уваги доводів відповідача щодо необхідності дотримання збалансованості прав людини та інтересів суспільства.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі № 460/10135/21, яке набрало законної сили 03.12.2021, зобов`язано відповідача здійснити починаючи з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ у порядку і розмірах, визначених Постановою № 103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, із урахуванням проведених виплат.

Зі змісту листа пенсійного органу від 26.09.2022 встановлено, що останнім проведено перерахунок пенсії за період з 01.01.2018 по 30.06.2019 та нараховано доплату в сумі 23861,22,37грн.

У відповідь на адвокатське звернення представника позивача щодо стану виконання рішення суду пенсійний орган повідомив про те, що при виконанні рішення суду для перерахунку пенсії позивачу з 01.07.2019 застосовані норми Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та на законних підставах зменшено з 01.07.2019 відсоткове значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене положення Конституції України кореспондується з норами статей 14, 370 КАС України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення повинно виконуватися безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, своєчасне виконання рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

З метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю, в тому числі, в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

В межах розгляду адміністративної справи № 460/10135/21 судом встановлено, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до Закону № 2262-ХІІ є незмінним. Відтак, визнано протиправними дії пенсійного органу щодо зменшення основного розміру пенсії позивачу з 90% до 70% сум грошового забезпечення.

В межах розгляду справи № 460/10135/21 суд надав відповідну оцінку доводам відповідача щодо законності його дій по зменшенню відсоткового розміру пенсії позивача.

У випадку незгоди із судовим рішенням відповідач мав право скористатися можливість апеляційного оскарження такого рішення. Однак не зробив цього.

Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо правомірності його дій.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що в даному випадку у правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відтак правильним є застосування частини шостої статті 383 КАС України, згідно якої за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку статті 249 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

В межах справи, що розглядається, встановлено, що пенсійний орган самовільно, всупереч судовому рішенню, безпідставно зменшив відсоток розміру пенсії позивачу.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні, свідчать про довільне і неправильне трактування ним норм законодавства.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції та необхідності дотримання принципу збалансованості прав людини та інтересів суспільства не приймаються до уваги апеляційним судом, тому що лежать поза межами здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі № 460/10135/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар