Справа № 440/14377/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 р. Справа № 440/14377/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/14377/21

за позовом ОСОБА_1

до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, в якому просив визнати бездіяльність щодо недоплати одноразової грошової допомоги до 5 травня протиправною, зобов`язати здійснити перерахунок та виплату недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі № 440/14377/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

13.12.2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року у справі №440/14377/21 заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку.

Зазначає, що у позовній заяві позивачем заявлялось, що він очікує понести судові витрати у орієнтовному розмірі до 5000,00 грн., а докази понесення таких витрат будуть надані відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України (Розділ 11 позовної заяви абзац 3 сторінки 11 позовної заяви). Також було вказано у поданій в передбачений КАС України строк (5-ть днів з дня ухвалення рішення) заяві про ухвалення додаткового рішення (вказано у 2 абзаці першої сторінки заяви).

Згідно із ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разі, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи спірну ухвалу про залишення без розгляду заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №440/14377/21, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи № 440/14377/21 не містять жодного документу, який би до дня ухвалення судового рішення у справі свідчив про намір позивача скористатись правом на розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Поряд з тим, постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 надано роз`яснення щодо застосування норм Кодексу адміністративного судочинства України щодо ухвалення додаткового судового рішення.

За правилами Кодексу адміністративного судочинства України суд будь-якої інстанції може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу лише у випадках, передбачених положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України).

Приписами до ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи рішення від 08.12.2021 року у справі №440/14377/21 суд першої інстанції зазначив, що докази понесення учасниками справи судових витрат відсутні, підстав для їх розподілу немає. Вказане рішення в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось.

Судовим розглядом встановлено, що матеріали позовної заяви містять копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Потеряйло А.М. серії ПТ № 2407 від 23.10.2018 року та ордер на надання адвокатом правничої допомоги серії ВІ № 1063702 від 02.11.2021 року.

Колегія суддів зазначає, що під час звернення до суду першої інстанції із заявою від 13.12.2021 року про ухвалення додаткового судового рішення адвокатом надано копію договору про надання професійної правничої допомоги № 26 від 03.09.2021 року, додаткової угоди №1 до вказаного договору від 09.12.2021 року, рахунка на оплату №1 від 13.12.2021 року, акта наданих послуг від 13.12.2021 року.

Відповідно до акта наданих послуг від 13.12.2021 року адвокатом надані клієнту такі послуги: - п.1.1 підготовка та відправка до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви з додатками у справі № 440/14377/21 4000,00 грн.; п.1.2 підготовка та відправка до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 440/14377/21 1000,00 грн.

Детального опису робіт із зазначенням витраченого адвокатом часу на виконання робіт, доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, а також їх фактичне понесення позивачем, матеріали справи не містять.

Судова колегія відмічає, що позивач звертаючись до суду з позовом, одночасно клопотав про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а розгляд справи в порядку спрощеного провадження не передбачає стадії судових дебатів, а тому докази на підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивач мав подати до дня ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення поданої заяву від 13.12.2021 року без розгляду, з огляду на те, що матеріали справи № 440/14377/21 не містять жодного документу, який би до дня ухвалення судового рішення у справі свідчив про намір позивача скористатись правом на розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо твердження апелянта про те, що у позовній заяві позивачем заявлялось, що він очікує понести судові витрати у орієнтовному розмірі до 5000,00 грн., а докази понесення таких витрат будуть надані відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України (Розділ 11 позовної заяви абзац 3 сторінки 11 позовної заяви), а також було вказано у поданій в передбачений КАС України строк (5-ть днів з дня ухвалення рішення) заяві про ухвалення додаткового рішення (вказано у 2 абзаці першої сторінки заяви), колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що копію договору про надання професійної правничої допомоги № 26 від 03.09.2021 року, додаткової угоди №1 до вказаного договору від 09.12.2021 року, рахунка на оплату №1 від 13.12.2021 року, акта наданих послуг від 13.12.2021 року, адвокатом надано лише під час звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а докази щодо фактичного понесення витрат на правничу допомогу позивачем, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в заяві аргументи заявника, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому підстав для скасування судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 по справі №440/14377/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова