Справа № 522/3201/22
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3201/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (Думська площа,1, м.Одеса, 65026) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

11.02.2022 року з позовом до Приморського районного суду м.Одеси звернулась ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради за результатом якого просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 жовтня 2021 року №321 «Про затвердження Схеми зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні», яким затверджено Схему зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні»;

стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради судові витрати у розмірі 2 481 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу, остаточний розмір яких буде надано після закінчення розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 жовтня 2021 року рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №321 «Про затвердження Схеми зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні» затверджено Схему зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні», вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із відповідним адміністративним позовом до суду з метою захисту та відновленню порушених прав.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14.02.2022 року адміністративну справу було передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

17.03.2020 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі №522/3201/22.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 року - скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

16.11.2022 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 17.11.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду на « 21» грудня 2022 року о « 10» годині « 00» хвилин за участю сторін.

В судовому засіданні у справі №522/3201/22 призначеному на 21 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду вирішено продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що передумовою для прийняття Виконавчим комітетом Одеської міської ради оскаржуваного рішення стала напружена ситуація в місті, пов`язана з неконтрольованим використанням містянами електричних транспортних засобів, що призводило до травмування як самих кермувальників таких транспортних засобів, так і інших громадян. Безконтрольне використання електричних транспортних засобів, особливо в місцях відпочинку та масового скупчення людей, викликало обурення та занепокоєння жителів та гостей міста.

Органи місцевого самоврядування представляють інтереси територіальної громади та, відповідно до покладених на них положеннями законодавства обов`язків, покликані забезпечувати дотримання прав та законних інтересів її членів, в тому числі в сфері безпеки їх життя та здоров`я, тоді як тривожна ситуація, що склалася в результаті численних дорожньо-транспортних пригод, загрожувала відповідним інтересам значної частини членів територіальної громади м. Одеси та не могла залишитися поза увагою органів місцевого самоврядування.

З метою вирішення відповідної проблеми місцевого значення Виконавчим комітетом Одеської міської ради і було прийнято рішення від 28.10.2021 року №321 «Про затверджения Схеми зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою м. Одеси із допустимою швидкістю у кожній зоні».

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази, судом встановлено наступні факти та обставини.

25.05.2021 року відбулося позачергове засідання комісії з техногенно-екологічного безпеки і надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Одеської міської ради, на якому вирішувалося питання щодо запобігання травматизму та убезпечення умов використання скутерів, електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування у місцях масового відпочинку громадян.

Відповідно до протоколу від 25.05.2021 року № 6 комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Одеської міської ради надано низку доручень органам державної влади та місцевого самоврядування з метою вирішення порушеного комісією питання, зокрема, доручено Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради спільно з районними адміністраціями Одеської міської ради розробити схему зонування із затвердженими місцями для стоянок електросамокатів, режимами експлуатації та допустимою швидкістю руху в кожній зоні з подальшим поданням на розгляд та затвердження Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

На виконання вищенаведеного рішення комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Одеської міської ради 27.05.2021 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 181 «Про розробку Схеми зонування місць розташування електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою м.Одеси, а також режимів їх експлуатації із допустимою швидкістю руху в кожній зоні».

Враховуючи рішення комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Виконавчого комітету Одеської міської ради та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради підготовлено проект відповідного рішення.

28.10.2021 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 321 «Про затвердження Схеми зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні», яким вирішено:

1. Затвердити Схему зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні, якою визначаються такі режими:

1.1. Рух заборонено - Траса здоров`я.

1.2. Швидкість руху - 12 км/год - Аркадійська алея, дендропарк Перемоги, центральний парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка, парк культури та відпочинку ім. Горького, парк Космонавтів, сквер Старобазарний, парк «Юність», сквер ім. Мечникова, сквер Старосінний, парк культури та відпочинку «Преображенський», парк «Грецький», парк «Стамбульський», Соборна площа, Приморський бульвар, бульвар Михайла Жванецького, Міський сад (незалежно від часу дії Пішохідної зони вихідного дня), Пішохідна зона вихідного дня (у часи її дії). 1.3. Швидкість руху - 20 км/год - інша територія міста Одеси.

2. Встановити, що дотримання визначених цим рішенням режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою м. Одеси є обов`язковим для користувачів як власних, так і прокатних засобів.

3. Забезпечити дотримання визначених цим рішенням режимів та інших умов експлуатації електросамокатів на об`єктах благоустрою м. Одеси шляхом укладання Меморандуму про співпрацю у відповідному напрямі з операторами послуг прокату електросамокатів.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним та за його скасуванням звернувся до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон №3353) він регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Стаття 6 Закону №3353 визначає, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема:

виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку;

організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами;

контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації, на аварійно-небезпечних ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах;

прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.1 ст.11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Суд зазначає, що за змістом оскаржуваного рішення №321 його прийнято відповідно до частини 1 ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ч.1,2 ст.52 Закону №280 виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

2. Виконавчий комітет ради:

1) попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Згідно пп.7 п.«а» ч.1 ст.30 Закону №280 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»:

благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання. Відповідно до ст.5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів>> управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно повноважень, установлених законом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів>> рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Пунктом 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; організація місць відпочинку для населення; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Отже, застосування технічних засобів організації дорожнього руху є одним із способів забезпечення благоустрою населених пунктів та перебуває у віданні органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що правила благоустрою території населеного пункту - нормативно- правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Так, рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI затверджено Правила благоустрою території міста Одеси.

Відповідно до п.3.1.5 Правил благоустрою території міста Одеси об`єкти благоустрою міста Одеси використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог цих Правил. місцевих правил забудови, інших вимог, передбачених законодавством України.

З пункту 3.1.3 Правил благоустрою території міста Одеси вбачається, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, зокрема, парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку; парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до п.3.1.6 Правил благоустрою території міста Одеси елементами (частинами) об`єктів благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей. бульварів. тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм.

Згідно з п.1.6 Правил благоустрою території міста Одеси їх виконання здійснюється шляхом прийняття відповідних рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Тобто, парки, рекреаційні зони, сквери, майданчики, бульвари, вулиці тощо відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є об`єктами благоустрою міста, належне утримання яких включає забезпечення безпечних умов перебування та відпочинку громадян та здійснюється шляхом прийняття відповідних рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Крім цього, на визначених законодавством повноваженнях органів місцевого самоврядування у сфері організації дорожнього руху.

Частиною 1 ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно з пп.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про автомобільні дороги» основними обов`язками органів місцевого самоврядування y частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху

транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених

Водночас, статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

- розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

- забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху:

- організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища:

- влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу;

- впровадження на аварійно-небезпечних ділянках та місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод дорожнього руху; заходів щодо удосконалення організації

- організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

- вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Положенням п.15 ч.1 ст.6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить контроль за виявленням дорожньо-транспортних пригод та впровадженням заходів у місцях їх концентрації. на ділянках вулиць, доріг та залізничних переїздах.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів. автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами.

У свою чергу, відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що вулично-дорожня мережа призначена для - руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

При цьому, навіть у разі перебування у органу місцевого самоврядування дискреційних повноважень у певній сфері, рішення, прийняті на реалізацію таких повноважень, мають відповідати Конституції України, Законам України, а також встановленим ст.2 КАС України критеріям. В іншому випадку, таке рішення не може вважатись правомірним.

Звертаємо увагу, що розділ 12 «Швидкість руху» Правил дорожнього руху регламентує межі безпечної швидкості руху учасників дорожнього руху, до якого кермувальники електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування не відносяться.

Так, відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 12.2 Правил дорожнього встановлено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з п.12.5 розділу 12 «Швидкість руху» Правил дорожнього руху для населених пунктів рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 12.6 розділу 12 «Швидкість руху» Правил дорожнього руху визначено, що у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

У свою чергу, відповідно до пп.25 п.1.10 Правил дорожнього руху водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, підпунктом 94 п.1.10 Правил дорожнього руху визначено, що учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Згідно з пп.89 п.1.10 Правил дорожнього руху транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Крім того, п.1.10 Правил дорожнього руху визначено такі види транспортних засобів як велосипед, механічний транспортний засіб, мопед, мотоцикл та причіп.

З наведеного вбачається, що положення п.12 «Швидкість руху» Правил дорожнього pyxy не застосовуються в даному випадку, оскільки кермувальники електросамокатів чи інших індивідуальних транспортних засобів не є учасниками дорожнього руху в розумінні пп.94 п.1.10 Правил дорожнього руху. Такі особи не є водіями, а електросамокат чи інший індивідуальний електричний засіб пересування не є транспортним засобом в розумінні пп. 25 та пп. 89 п. 1.10 Правил дорожнього руху, відповідно.

У даному контексті суд не приймає до уваги доводи позивача по справі та погоджується з аргументацією органу місцевого самоврядування, яка викладена в оскаржуваному рішенні та відзиві на позов представника відповідача, а тому констатує відсутність правових підстав для оцінки оскаржуваного рішення №321 як протиправного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже суд має встановити, яким чином в правовідносинах, щодо яких виник спір, порушуються права особи, яка звернулась за судовим захистом, чи її охоронювані законом інтереси.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до визначених завдань адміністративного судочинства суд досліджує обставини, що вказують на порушене індивідуально виражене право позивачів, і мотивує, хто, якими діями і рішеннями порушив їх законний інтерес, яким чином відповідачі мали діяти відповідно до встановленого законодавством порядку.

Як вбачається з обставин справи, передумовою для прийняття Виконавчим комітетом Одеської міської ради оскаржуваного рішення стала напружена ситуація в місті, пов`язана з неконтрольованим використанням містянами електричних транспортних засобів, що призводило до травмування як самих кермувальників таких транспортних засобів, так і інших громадян.

Безконтрольне використання електричних транспортних засобів, особливо в місцях відпочинку та масового скупчення людей, викликало обурення та занепокоєння жителів та гостей міста.

Органи місцевого самоврядування представляють інтереси територіальної громади та, відповідно до покладених на них положеннями законодавства обов`язків, покликані забезпечувати дотримання прав та законних інтересів її членів, в тому числі в сфері безпеки їх життя та здоров`я, тоді як тривожна ситуація, що склалася в результаті численних дорожньо-транспортних пригод, загрожувала відповідним інтересам значної частини членів територіальної громади м. Одеси.

В свою чергу позивачем не надано доказів порушення оспорюваним рішенням гарантованих йому Конституцією та Законами України прав. Тобто, позивачем не надано доказів наявності у нього у власності чи користуванні електросамокату чи інших подібних транспортних засобів, які зазначені у оскаржуваному рішенні, використання їх у минулому чи наміру користуватись у майбутньому, в зв`язку із чим, позивач не надав доказів того, що він є учасником правовідносин, які врегульовані оскаржуваним рішенням, як нормативно-правовим актом, чи його положення можуть бути застосовані до нього в майбутньому, що є самостійному підставою для відмови у задоволенні позову, навіть за наявності належного їх обґрунтування.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (Думська площа,1, м.Одеса, 65026) про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 жовтня 2021 року №321 «Про затвердження Схеми зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні», яким затверджено Схему зонування режимів експлуатації електросамокатів та інших індивідуальних електричних засобів пересування на об`єктах благоустрою міста Одеси із допустимою швидкістю руху у кожній зоні» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко