Справа № 320/5745/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Київ № 320/5745/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 12.11.2021 № 718-12-2-VIII "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_1 , яка знаходиться у розпорядженні Димерської селищної ради Київської області, згідно з наявною публічною офіційною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку;

- зобов`язати Димерську селищну раду Київської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_1 , яка знаходиться у розпорядженні Димерської селищної ради Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки, відповідач рішенням від 12.11.2021 № 718-12-2-VIII відмовив у наданні дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Земельного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Зазначає, що відмовляти у зв`язку з невідповідністю місця розташування та зазначених у клопотанні орієнтовних розмірів ділянки, у відповідача не було правових підстав.

Ухвалою суду від 08.07.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою від 01.08.2022 суд відкрив провадження у справі, визначив, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

29.08.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що 28.05.2021 до відповідача надійшло клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Клопотання було розглянуто на засідання 10 сесії Димерської селищної ради VІІІ скликання, що відбулась 14.09.2021, проте рішення прийнято не було, позаяк не набрало потрібної кількості голосів. 28.10.2021 на засіданні постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою повторно розглянуто клопотання позивача, після чого 12.11.2021 повторно розглянуто на другому засіданні 12 сесії VІІІ скликання Димерської селищної ради та прийнято рішення № 718-12-2-VІІІ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Бажана позивачем площа земельної ділянки становила близько 0,25 га та фактично накладалась на існуючі межі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що сукупно складали 0,2582 га, кожна окремо по 0,1291 га. Згідно з містобудівною документацією села Сухолуччя Вишгородського району Київської області земельні ділянки знаходиться в кварталі житлової та громадської забудови (садибна забудова). Відтак відмовою стала невідповідність місце розташування бажаної земельної ділянки містобудівній документації села Сухолуччя Вишгородського району Київської області.

06.10.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що з графічного матеріалу, наданого відповідачем щодо земельних ділянок площами 0,1291 га, важко визначити взагалі місцезнаходження таких ділянок та їх відношення до території села Сухолуччя. Зазначає, що бажана земельна ділянка є вільною, не містить інформації щодо віднесення її до земель, що не можуть бути передані у власність. Віднесення спірної ділянки до невідповідності бажаного місця розташування містобудівної документації населеного пункту плану зонування території села Сухолуччя, з огляду на відсутність такого плану зонування взагалі, не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначену земельну ділянку.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, дослідивши докази сторін, оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Докучаєвським МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 07.12.2007).

28.05.2021 позивач звернулася до голови Димерської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,25 га біля земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :16:111:0175). До клопотання позивач додала копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків, копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, графічне зображення бажаної земельної ділянки (том 1, а.с.12-13).

03.08.2021 представник позивача адвокат Бем Ю.Ю. подав адвокатський запит до Димерської селищної ради про надання інформації щодо відсутності розгляду клопотання позивача від 28.05.2021 (том 1, а.с.14-15).

17.09.2021 представнику позивача адвокату Бему Ю.Ю. надано відповідь, відповідно до якої клопотання розглянуто 14.09.2021 на 10 сесії VІІІ скликання. У зв`язку з, не набранням необхідної більшості голосів на підтримку, рішення вважається відхиленим (том 1, а.с.16).

27.09.2021 представник позивача адвокат Бем Ю.Ю. подав скаргу на дії та бездіяльність селищного голови Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (том 1, а.с.17-18).

05.10.2021 представнику позивача адвокату Бему Ю.Ю. надано відповідь, де зазначено, що вжиття заходів реагування за зверненням відсутні. Також роз`яснено, що згідно із статтею 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений цивільно-процесуальним законодавством та Кодексом адміністративного судочинства України.

У жовтні 2021 року позивач звернулася з адміністративним позовом до Київського окружного адміністративного суду, в якому просила: визнати протиправними дії та бездіяльність Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою; зобов`язати Димерську селищну раду Вишгородського району Київської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по вулиці Вишнева біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_1 , та знаходиться у розпорядженні Димерської селищної ради Київської області, згідно з наявною публічною офіційною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. За результатами розгляду адміністративної справи № 320/13641/21 суд рішенням від 20.06.2022 визнав протиправною бездіяльність Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області щодо несвоєчасного розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (клопотання подано 28.05.2022; розглянуто на 10 сесії VIII скликання від 14.09.2021, проте рішення не прийнято через неотримання необхідної більшості голосів; 28.10.2021 клопотання повторно розглянуто на засіданні постійної комісії та 12.11.2021 прийнято рішення про відмову), у іншій частині позовних вимог відмовив. Заяву про зміну позовних вимог у межах адміністративної справи було повернуто позивачу без розгляду відповідно до ухвали суду від 20.06.2022, позаяк така заява подана вже на стадії розгляду справи по суті, що із урахуванням норм статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, виключає підстави її прийняття до розгляду.

12.11.2021 Димерська селищна рада повторно розглянула клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,25 га біля земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :16:111:0175) та рішенням від 12.11.2021 № 718-12-2-VIII відмовила позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, позаяк бажана земельна ділянка не відповідає вимогам плану зонування території села Сухолуччя Вишгородського району Київської області. При цьому, позивача повідомлено про те, що така відмова не позбавляє позивача права на звернення до Димерської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у межах розмірів земельних ділянок, передбачених відповідним планом зонування території.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Предметом спору є відмова органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної свідчить про те, що діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, що побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує суб`єктів владних повноважень у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону, чим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж суб`єктом владних повноважень чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, протиправними.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, у яких рішення приймаються таємним голосуванням. На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Спеціальним законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 р. № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої і другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з частиною першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відтак Земельний кодекс України передбачає, що до клопотання про отримання земельної ділянки варто обов`язково додавати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Метою надання цих матеріалів є необхідність ідентифікації земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З цих матеріалів можна виявити обставини, що можуть бути підставами для відмови відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України.

Згідно з абзацом першим частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі відмови органом місцевого самоврядування особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині сьомій статті 118 ЗК України.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. Керуючись частиною другою статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 813/481/17, від 18.10.2018 у справі № 527/43/17, від 25.02.2019 у справі № 347/964/17 та від 22.04.2019 у справі № 263/16221/17.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Надаючи оцінку підставі відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою - невідповідність вимогам плану зонування території села Сухолуччя, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 р. № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно з статтею 1 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; функціональна зона території - визначена комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, планом зонування території частина території територіальної громади, щодо якої визначений певний набір дозволених (переважних (основних) та супутніх) видів цільового призначення земельних ділянок та відповідно до законодавства встановлені обмеження у використанні земель у сфері забудови.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, Сухолуцькою сільською радою (правонаступник якої є Димерська селищна рада) прийнято рішення про розробку Плану зонування території с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області від 07.08.2020 № 499-47-VII, а рішенням від 07.08.2020 № 507-49-VII затверджено План зонування території с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області.

Відділом архітектури, житлово-комунального господарства, комунальної власності, благоустрою та охорони навколишнього середовища Димерської селищної ради проведено перевірку клопотання та встановлено, що бажана земельна ділянка накладається на 2 земельні ділянки № 295 та № 296 площею 0,2582 га (по 0,1291 га кожна), що підтверджується викопіюванням з плану зонування території села Сухолуччя (оригінал додано до відзиву).

Згідно містобудівної документації села Сухолуччя Вишгородського району Київської області земельні ділянки знаходиться в кварталі житлової та громадської забудови (садибна забудова).

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що з огляду на той факт, що бажана позивачем земельна ділянка мала орієнтовну площу 0,25 га, а фактично земельна ділянка накладалась на існуючі межі земельних ділянок № 295 та № 296 (згідно з викопіювання з плану зонування території села Сухолуччя Вишгородського району Київської області), що сукупно складали 0,2582 га (кожна окремо по 0,1291 га), у Димерської селищної ради не було правових підстав надавати дозвіл на площу, що перевищує 0,25 га або обирати одну із земельних ділянок площею по 0,1291 га на власний розсуд.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, діяв правомірно, позаяк невідповідність земельної ділянки вимогам плану зонування території села Сухолуччя була підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача містило інформацію про те, що відмова не позбавляє позивача права повторно звернутися до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах розмірів земельних ділянок, передбачених відповідним планом зонування території. Так, надана позивачу відмова не позбавляє права особи повторно звернутися із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, усунувши відповідні недоліки.

Разом з тим суд звертає увагу, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Оскаржуваним рішенням відповідача не порушено прав та інтересів позивача, позаяк за своєю правовою природою воно не породжує виникнення у особи, якій надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки права власності на таку ділянку, а зазначений дозвіл є наслідком виконання дотримання особою порядку звернення за таким дозволом. Відповідно до частини десятої статті 118 ЗК України рішення, що може порушити права особи і яке може бути оскаржене до суду, може вважатися рішення про відмову органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 804/3703/16, від 02.04.2020 у справі № 308/10004/16-а.

Суд звертає увагу, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, а тому відповідно до частини дев`ятої статті 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 р. № 1706-VII органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень вирішують питання щодо набуття відповідно до законодавства внутрішньо переміщеними особами за місцем їх фактичного перебування прав на земельну ділянку із земель комунальної власності. При цьому, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз щодо кожного виду використання.

Надаючи оцінку позовній вимозі позивача про зобов`язання Димерської селищної ради Київської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по вулиці Вишнева біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Разом з тим в матеріалах справи відсутнє інше нерозглянуте відповідачем повторно подане клопотання позивача про надання дозволу, окрім вже розглянутого та прийнятого рішення відповідача про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою від 12.11.2021 № 718-12-2-VІІІ.

З огляду на вже прийняте відповідачем рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою від 12.11.2021 № 718-12-2-VІІІ щодо бажаної земельної ділянки, яка розташована по вулиці Вишнева біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_1 , відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, поданого 30.08.2022 (згідно з відтиском поштового штемпеля Укрпошти на конверті), в ухвалі від 01.08.2022 суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, визнав поважними причини пропуску звернення до суду та поновив строк, а тому у задоволенні клопотання відповідача належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, що є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи наявні в справі докази і аргументи сторін сукупно, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.