Справа № 120/17462/21-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/17462/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

28 грудня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що йому протиправно відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв"язку з втратою працездатності.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 проходив службу в ОВС України з 15 квітня 1985 року по 25 листопада 2002 року. Під час служби в ОВС в період з 05.05.1986 по 19.05.1986 позивача було відряджено для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Наказом УМВС Вінницької області від 25.11.2002 №109 о/с ОСОБА_1 звільнений на підставі статті 65 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 25.11.2002.

Позивачу у 2002 році під час огляду МСЕК було встановлено 10% втрати працездатності в наслідок хвороби (свідоцтво про хворобу №В-933 від 15 листопада 2002 року).

У 2018 році за рішенням медично-соціальної експертної комісії (довідка 12 АА №030305 від 10.12.2018) позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності пожиттєво за захворюванням, що пов`язано з проходженням служби в ОВС.

У 2019 році позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Управління МВС України у Вінницькій області сформувало висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №565-ХІІ та направило його разом з поданими позивачем документами до МВС України для прийняття рішення.

Супровідним листом від 10.05.2019 № 15/2-1802 МВС України повернуло вказані документи ліквідаційній комісії УМВС України у Вінницькій області як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Не погоджуючись із даною бездіяльністю ОСОБА_1 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду, за наслідком розгляду якого рішенням від 18.11.2019 у справі №120/2695/19-а визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів та зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 та матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності.

На виконання рішення суду винесеного за результатами розгляду справи №120/2695/19-а, МВС розглянуло заяву та листом від 24.04.2020 повернуло матеріали вказавши, що не дотримано вимог пункту 4 Порядку, зокрема, у паспорт не вклеєні відповідні фотокартки, а медичні документи містять недоліки.

Не погоджуючись із даною бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду, за наслідком розгляду якого рішенням від 04.11.2020 у справі №120/3002/20-а визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка допущена при розгляді заяви ОСОБА_1 та полягає у неприйнятті рішення за заявою ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності.

На виконання рішення суду винесеного за результатами розгляду справи №120/3002/20-а, МВС розглянуло заяву ОСОБА_1 та матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності та прийняв рішення про відмову у затверджені висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності від 18.05.2021.

Підставою для відмови зазначено те, що згідно з доданою до матеріалів копією виписки з акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №092053 від 19.12.2018 в результаті огляду ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Однак, відповідно до довідки виданої Вінницької обласною дирекцією НАСК «ОРАНТА» від 15.03.2020 №4-13/459, ОСОБА_1 14.04.2004 була здійснена виплата страхової суми в розмірі 800 грн за втрату 10% працездатності. Тобто між оглядами МСЕК пройшло понад два роки, що суперечить умовам пункту 4 Порядку №850 від 21.10.2015 (лист №23490/15-2021 від 28.05.2021).

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між первинним встановленням ступеня втрати працездатності 10% та повторним оглядом, яким встановлено ІІ групу інвалідності пройшло понад два роки, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд звернув увагу, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 в подібних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, дійшла висновку про необхідність застосування зазначеного дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому особі у якої між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності минуло понад два роки, слід відмовляти в призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону №565-XII та Порядку №850 пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закону № 580-VIII) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

До набрання чинності Законом № 580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону № 565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На реалізацію вимог статті 23 Закону №565-XII Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, якою затвердив Порядок № 850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

На час виникнення спірних відносин за позивачем як колишнім працівником органів внутрішніх справ, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно із пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII.

Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, положення пункту 4 Порядку № 850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, у справі №711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16 та інших, у яких містися такий чи подібний висновок щодо застосування положень статті 23 Закону №565-XII та пункту 4 Порядку № 850 та дійшла висновку , що зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.

Також Верховний Суд звернув увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення інвалідності, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Разом з тим, у даній справі судом встановлено, що за наслідками розгляду заяви позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності, МВС України відмовило у призначенні такої, оскільки між первинним встановленням ступеня втрати працездатності та повторним оглядом минуло більше двох років. При цьому, позивачем не заперечуються період часу, який минув з дня встановлення ступеня втрати працездатності 10% (2002 рік) до повторного огляду та встановлення 2 групи інвалідності (2018 рік).

В той же час, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 в подібних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, дійшла висновку про необхідність застосування зазначеного дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому особі у якої між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності минуло понад два роки, слід відмовляти в призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції, підстави для задоволення вимог позивача щодо виплати Міністерством внутрішніх справ України одноразової грошової допомоги через втрату працездатності були відсутні.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення Вінницького окружного адміністративного суду відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.