Справа № 420/1550/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1550/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080), Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Національна поліція України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601), про визнання неправомірною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки у сумі 161678,47грн (т.1 а.с.1-3)

Ухвалою суду від 08.02.2021 року позов залишений без руху, у тому числі з підстав державної реєстрації припинення відповідача (т.1 а.с.19-21).

Позивач подав до суду уточнений позов, у якому відповідачем визначив Головне управління Національної поліції в Одеській області (т.1 а.с.39-43).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2021 року, відмолено позивачу у задоволенні позову (т.1 а.с.51-56,99-101).

Постановою Верховного Суду від 23.11.2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2021 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 01.12.2021 року та згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ справа передана судді Катаєвій Е.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року позов залишений без руху, наданий строк на усунення недоліків.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувані докази у відповідача з урахуванням Постанови Верховного Суду від 23.11.2021 року.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року залучені до участі у справі №420/1550/21 у якості другого відповідача МВС України, третьої особи на стороні відповідача Національну поліцію України. Витребувані докази. Розпочатий розгляд адміністративної справи №420/1550/21 спочатку.

Ухвалою суду від 02.12.2022 року витребувані докази по справі.

Позивач у позові (т.1 а.с.1-3, 39-43) зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року у справі № 815/1112/18 задоволено його позов до УМВС України на Одеській залізниці про звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Наказом Управління МВС на Одеській залізниці від 04.06.2020 №1о/с його звільнено з ОВС з 16.03.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що УМВС України на Одеській залізниці не повідомлено в день видання наказу від 04.06.2020 року №1 про видання такого наказу або про намір прийняття такого наказу.

Дізнався про видання такого наказу коли прийшов отримати трудову книжку, проте її не отримав та 29.10.2020 року звернувся до УМВС України на Одеській залізниці із письмовою заявою щодо надання трудової книжки, яку було видано лише 03.11.2020 року.

Позивач вважає, що роботодавцем порушено строки видачі позивачу трудової книжки, оскільки наказ про звільнення позивача УМВС України на Одеській залізниці № 1 видано 04.06.2020 року, та в цей же день його повинні були запросити до роботодавця, ознайомити з наказом, видати витяг з нього, видати трудову книжку та здійснити з ним повний розрахунок. Зазначене порушення строків видачі трудової книжки тягне за собою відповідальність з боку роботодавця, у вигляді: виплати середнього заробітку у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки з вини роботодавця, за період з дня звільнення 16.03.2018 року по день затримки видачі трудової книжки 03.11.2020 року у розмірі 161 678,47 грн. Також позивач зазначає, що наслідком протиправної бездіяльності відповідача є завдання йому моральної шкоди, яку оцінює у розмірі половини заявленого вимушеного прогулу а саме 80839,24 грн.

Відповідач ГУ НП в Одеській області подав до суду відзив на позов (т.1 а.с.203-211), у якому просив відмовити у задоволенні позову, крім того стверджує, що він не є належним відповідачем по справі, УМВС на Одеській залізниці є іншим суб`єктом владних повноважень. З цих же підстав посилається на неможливість ним надати витребувані судом докази.

При цьому представник відповідача зазначив, що у постанові від 23.11.2021 року по даній справі Верховний Суд зазначив, що реагуючи на доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу, що ГУ НП в Одеській області не є правонаступником жодної юридичної особи, в тому числі і УМВС України на Одеській залізниці, а отже не є належним відповідачем у цій справі, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що вказані доводи могли бути викладені у касаційній скарзі на рішення судів попередніх інстанцій. Однак, відповідач касаційної скарги у цій справі не подавав, правом на оскарження в касаційному порядку рішення суду першої після апеляційного перегляду справи, а також постанови суду апеляційної інстанції повністю або частково, не скористався. А відтак, наведені у відзиві на касаційну скаргу доводи не можуть бути розглянуті у межах цього касаційного провадження.

З урахуванням викладеного представник наполягає, що ГУ НП в Одеській області не є належним відповідачем у справі.

Специфікою трудових правовідносин є те, що вони виникають виключно між працівником та роботодавцем., між якими наявний трудовий договір або інші зобов`язання трудового характеру. При аналізі приписів статті 47 КЗпП України та приписів Інструкції 58, можливо встановити, що обов`язок щодо вчинення дій які мають значення для вирішення даного спору, зокрема, здійснення остаточного розрахунку, видача трудової книжки, коригування записів у трудовій книжці відносяться до компетенції роботодавця.

На думку працівника для притягнення юридичної особи до відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачу трудової книжки, необхідно встановити яка юридична особа є роботодавцем, підстави для видання трудової книжки, підстави здійснення коригування відомостей трудової книжки, здійснення затримки саме з вини даної юридичної особи.

Представник стверджує, що ГУНП в Одеській області не видавало позивачу трудову книжку та не здійснювало коригування інформації в ній, так як фактично і не було зобов`язано це робити. Притягнення ГУНП в Одеській області - юридичної особи яка не має жодного відношення до ОСОБА_1 до спеціального виду відповідальності роботодавців у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачу трудової книжки, є незаконним та таким яке фактично суперечить принципам трудового законодавства України.

У той же час представник відповідача по суті спірних правовідносин зазначив, що відповідно до п.п.4.1, 4.2 розділу 4 Інструкції №58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Проте право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.

Виходячи із матеріалів справи, можливо прийти до висновку що УМВС України на Одеській залізниці було створено усі умови для отримання вже звільненим та не приступившим до виконання обов`язків ОСОБА_1 трудової книжки, заборона пересилання якої поштовим зв`язком чітко встановлена приписами Інструкції №58, проте з невідомих причин позивач не прибував для її отримання.

Представник також зауважив, що згідно ч.5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого органу; вимушений прогул викликаний затримкою трудової книжки. Тобто вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відповідно до відомостей інтернет ресурсу https://уoucontrol.com.uа/ ОСОБА_1 24.03.2021 року була подана декларація особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік (КП «Теплопостачання міста Одеси»). Оскільки позивач в 2020 році перебував у трудових правовідносинах та отримав заробітну платню у розмірі 246 572 гривень, то і відсутній сам вимушений прогул, так як позивач не був позбавлений можливості працювати.

Відповідачем МВС України не наданий відзив на позов.

Третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача НПУ до суду не подано пояснень щодо позовних вимог позивача.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу ОВС з 13.08.2001 року, у тому числі в Управлінні МВС України на Одеській залізниці на посаді майора поліції, старшого інспектора з пожежної безпеки відділу матеріального забезпечення Управлінні МВС України на Одеській залізниці.

Згідно з даними автоматизованої системи діловодства суду в провадженні Одеського окружного адміністративного суду крім даної справи, знаходились інші справи за позовами ОСОБА_1 щодо проходження та звільнення його зі служби, розрахунку з ним при звільненні.

Частиною 4 ст.78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вперше позивач звернувся до суду 25.03.2016 року (справа №815/998/16) з позовом до Управлінні МВС України на Одеській залізниці про визнання незаконним та скасування наказу від 17.02.2016 року № 1 у частині звільнення ОСОБА_1 , за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року та зобов`язання Управління МВС України на Одеській залізниці: - видати новий наказ, яким звільнити ОСОБА_1 , за п. 64 «г» (через скорочення штатів), - днем звільнення у новому наказі встановити день прийняття судового рішення по суті у справі №815/998/16; - внести зміни до трудової книжки частині запису про звільнення за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року на дату судового рішення по суті; - сплатити на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки та затримки проведення розрахунку по день судового рішення по суті справи; - зобов`язання Управління МВС України на Одеській залізниці сплатити на користь ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні.

При розгляді справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу ОВС з 13.08.2001 року, у тому числі перед звільненням в Управлінні МВС України на Одеській залізниці

14.04.2015 року МВС України видані накази №431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ» та від 08.06.2015 року №661 «Про ліквідацію УМВС України на Одеській залізниці».

02.07.2015 року прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 року. Відповідно до п.7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від Кабінету Міністрів України в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів (зазначена норма чинна з 07.08.2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (чинна з 24.09.2015 року) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, та утворити територіальні органи Національної поліції.

Пунктом 8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з п.9 розділу ХІ Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) можуть бути прийнятими на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто до 06.11.2015 року включно. У разі не прийняття на службу до поліції через невідповідність вимогам до поліцейських, або ж відмови від проходження служби в поліції, працівника міліції звільняють зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, тобто, на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Судом у справі №815/998/16 встановлено, що 06.11.2015 року на ім`я т.в.о. начальника Управління МВС України на Одеській залізниці, ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення у запас Збройних Сил за п. 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06 листопада 2015 року згідно з п.9 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ. На даному рапорті наявна резолюція начальника Управління МВС України на Одеській залізниці для відділу кадрового забезпечення з датою від 07.11.2015 року «До наказу».

Суд дійшов висновку, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження служби в поліції, що, відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

Наказом Управління МВС України на Одеській залізниці №139 о/с від 06.11.2015 року згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з пожежної безпеки відділу матеріального забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці, звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п.64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Підставою для прийняття наказу в зазначеній частині відповідачем вказано рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 року.

17.02.2016 року головою ліквідаційної комісії УМВС України на Одеській залізниці Доскевич Г.О., видано наказ 1о/с (по особовому складу) «У часткову зміну пунктів наказу УМВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року №139 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з пожежної безпеки відділу матеріального забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці, вважати звільненим за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 14 років 02 місяці 23 дні, у пільговому обчисленні складає: 19 років 04 місяці 20 днів. Підстава: висновок службового розслідування від 26.01.2016 року».

Враховуючи, що відповідачем - УМВС України на Одеській залізниці не надано належних доказів звільнення позивача у зв`язку із скороченням штатів з 06.11.2015 року, а висновок посадової особи ГУ НП (юридичної особи з якою позивач не знаходився в трудових відносинах) від 26.01.2016 року не є підставою для звільнення позивача, суд дійшов висновку про протиправність наказу від 17.02.2016 року №1 о/с.

Суд у справі №815/998/16 вважав відсутніми підстави для задоволення вимог зобов`язати Управління МВС України на Одеській залізниці видати новий наказ, яким звільнити ОСОБА_1 за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та днем звільнення у новому наказі встановити день прийняття судового рішення по суті у справі №815/998/16, оскільки прийняття наказів, щодо звільнення з органів внутрішніх справ в Управлінні МВС України на Одеській залізниці є дискреційним повноваженням саме посадової особи Управління МВС України на Одеській залізниці.

Судом було встановлено, що позивачу не видано своєчасно копію наказу про звільнення, а також в порушення приписів ст.47 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників», не видано трудову книжку та не здійснено розрахунок. Посилаючись на ст.ст. 116, 117, 235 КЗпП України суд дійшов висновку, що час затримки видачі позивачу трудової книжки та здійснення розрахунку з позивачем по даній справі необхідно розраховувати з 07.11.2015 року по 18 жовтня 2016 року (дата прийняття постанови по справі).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 року, яке набрало законної сили 14.12.2016 року, по справі №815/998/16 задоволений частково позов ОСОБА_2 .

Визнаний незаконним та скасований наказ УМВС України на Одеській залізниці від 17.02.2016 року №1 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.

Стягнуто з Управління МВС України на Одеській Залізниці на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затриманням видачі трудової книжки та затримки проведення розрахунку за період з 06.11.2015 року по 18.10.2016 року за 239 днів в сумі 56903,51 грн. Зобов`язано Управління МВС України на Одеській залізниці сплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні.

Таким чином, після набрання чинності вказаного рішення (14.12.2016 року) ОСОБА_2 вважався звільненим наказом Управління МВС України на Одеській залізниці №139 о/с від 06.11.2015 року згідно з п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з пожежної безпеки відділу матеріального забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці, звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п.64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Кошти у сумі 56903,51 грн за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затриманням видачі трудової книжки та затримки проведення розрахунку за період з 06.11.2015 року (дата звільнення) по 18.10.2016 року (дата прийняття рішення по справі №815/998/16) за 239 днів позивачу перераховані 31.03.2017 року.

Крім того, на виконання рішення суду ОСОБА_2 від 18.10.2016 року по справі №815/998/16 було перераховано 640,25 грн як одноразову грошову допомогу.

23.10.2017 року позивач звернувся до суду (справа №815/5466/17) з позовом до Управління МВС України на Одеській залізниці про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання сплатити на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затримкою проведення розрахунку з 19.10.2016 року по день вирішення справи по суті.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції 22.08.2018 року, по справі №815/998/16 задоволений частково позов ОСОБА_2 . Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 у визначений законом строк середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначеного постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 року по справі №815/998/16 за період з 14.12.2016 року по 31.03.2017 року. Стягнуто з Управління МВС на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за затримку розрахунку за час вимушеного прогулу з 19.10.2016 року по 31.03.2017 року в розмірі 27741,79грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Проте постановою Верховного Суду від 25.03.2020 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 . Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 року у справі № 815/5466/17 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд в постанові від 25.03.2020 року зазначив, що Наказом від 17.02.2016 № 1 о/с, який був скасований постановою від 18.10.2016 у справі № 815/998/16, були внесені зміни до наказу від 06.11.2015 № 139 о/с в частині підстав звільнення, а саме з п.64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) на п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі №815/998/16 не вирішувалося питання про поновлення позивача на роботі та не встановлювався інший спосіб захисту прав позивача у зв`язку із скасуванням наказу від 17.02.2016 №1 о/с. А також середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із поновленням на посаді цією постановою не стягувався.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, який суд стягнув у постанові від 18.10.2016 у справі №815/998/16 за період з 06.11.2015 року по 18 жовтня 2016 року за 239 днів в сумі 56903,51 грн, був стягнутий судом за затримку видачі трудової книжки з вини роботодавця на підставі положень статті 235 КЗпП України.

Середній заробіток за час затримки затримку видачі трудової книжки за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк трудової книжки з тим, щоб працівник за бажанням міг безперешкодно влаштуватися на іншу роботу, який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин наслідки статті 117 КЗпП України, оскільки ця норма встановлює відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, тобто несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні. Середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, як було зазначено судом вище не входить до структури заробітної плати та не належить сум, належних працівникові при звільненні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, із висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, не розмежував сфери дії статей 117 та 235 КЗпП України, у зв`язку з чим не з`ясував дійсний зміст спірних правовідносин, що мало наслідком неправильне застосування норм статті 117 цього Кодексу та припустився процесуальних порушень, що у підсумку призвело до ухвалення незаконних рішень (пункти 34-38,40 постанови).

Справа №815/5466/17, яка Верховним Судом була направлена на новий розгляд, надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 07.04.2020 року. Ухвалою суду від 09.04.2020 року позов ОСОБА_1 був залишений без руху та позивач наданий строк на усунення недоліків позову. Ухвалою від 05.06.2020 року позов залишений без розгляду у зв`язку з не усуненням недоліків позову.

14.03.2018 року позивач звернувся до суду (справа №815/1112/18) з позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці про визнання виплати грошової суми у розмірі 640,25 грн, сплачених ОСОБА_1 . УМВС України на Одеській залізниці незаконною та такою, що за своєю правовою природою не є одноразовою грошовою допомогою при звільненні згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; про зобов`язання УМВС України на Одеській залізниці задовольнити у повному обсязі вимоги позивача, викладені у заяві від 12.03.2018, адресованій УМВС України на Одеській залізниці а саме: «Звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.03.2018 р. або будь-якої іншої дати, яка минула».

Ухвалою суду від 15.03.2018 року по справі №815/1112/18 в частині позовних вимог про зобов`язання УМВС України на Одеській залізниці задовольнити у повному обсязі вимоги позивача, викладені у заяві від 12.03.2018, адресованій УМВС України на Одеській залізниці а саме: «Звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.03.2018 року або будь-якої іншої дати, яка минула» провадження закрито на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки вказана позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити його через скорочення штатів, заявлена з тих самих підстав, що і в адміністративній справі №815/998/16, яка розглянута по суті.

В іншій частині позовних вимог по справі №815/1112/18 рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 року, яке набрало законної сили 12.09.2018 року, визнано виплату грошової суми у розмірі 640,25 грн., сплачених ОСОБА_1 . УМВС України на Одеській залізниці, протиправною.

Ухвалу суду від 15.03.2018 року по справі №815/1112/18 про закриття провадження в частині позовних вимог скасовано судом апеляційної інстанції та справу направлено для продовження розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року, яке набрало законної сили 09.01.2019 року (з урахуванням виправлення описки ухвалою від 19.12.2018 року), задоволений позов ОСОБА_2 , зобов`язано УМВС України на Одеській залізниці задовольнити у повному обсязі вимоги позивача, викладені у заяві від 12.03.2018, адресованій УМВС України на Одеській залізниці а саме: «Звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.03.2018р або будь-якої іншої дати, яка не минула».

На виконання вказаного рішення суду від 07.12.2018 по справі №815/1112/18 наказом Управління МВС України на Одеській залізниці від 04.06.2020 №1о/с внесено зміни до наказу Управління від 06.11.2015 року №139о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за п.64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) з 06.11.2015 року та викладений наказ у новій редакції, а саме майор поліції ОСОБА_1 старший інспектор з пожежної безпеки відділу матеріального забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці, звільнений з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.03.2018. Вислуга років позивача наразі складає 16 років 7 місяців та 3 дні.

Таким чином, вказаним наказом позивача звільнено як поліцейського за скороченням штатів з 16.03.2018 року.

Фактично на виконання рішення суду позивачу не тільки змінена підстава звільнення за наказом від 06.11.2015 року №139о/с, а продовжений строк його перебування на службі, оскільки він звільнений не з 06.11.2015 року, а з 16.03.2018 року.

При цьому в наказі від 04.06.2020 №1о/с не зазначено про нарахування або сплату позивачу грошового забезпечення при звільненні.

У зв`язку з виданням вказаного наказу на виконання рішення суду, та відсутністю в наказі посилання на здійснення з ним розрахунку при звільненні, позивач 05.11.2020 року звернувся до суду з позовом (справа №420/11900/20) про визнання неправомірною бездіяльності Управління МВС на Одеській залізниці щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 16.03.2018 у розмірі 144 493,02 грн та одноразової грошової допомоги при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 40 952,16 грн, а також про стягнення вказаних коштів з ГУНП.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : грошове забезпечення за період з 19.10 2016 року по 16.03.2018 року; одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до наказу №1о/с від 04.06.2020 року з урахуванням з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року по справі №420/11900/20 скасовано та прийняте нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано неправомірною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 : грошового забезпечення за період з 19.10.2016р. по 16.03.2018року у розмірі 87563,68грн, одноразової грошової допомоги при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 40311,91грн. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 : грошове забезпечення за період з 19.10.2016р. по 16.03.2018р. у розмірі 87563,68грн., одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 40311,91грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з постановою апеляційного суду з метою повного захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, попередження повторного зверенння позивача до суду, належним у даному випадку, способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є саме стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 40311,91грн (5119,02грн. х 16 років х 50%) 640,25грн.).

Згідно з розрахунком грошового забезпечення на час вимушеного прогулу: період вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 16.03.2018р. складає 861 календарний день; середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період вересень-жовтень 2015 становить 167,79грн.

Грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 06.11.2015р. по 16.03.2018р. становить 144467,19грн. (167,79грн. х 861 календарний день).

Водночас постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2016р по справі №815/998/16, яка набрала законної сили 14.12.2016року, зокрема, присуджено до стягнення з Управління МВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затриманням видачі трудової книжки та затримки проведення розрахунку за період з 06.11.2015 року по 18.10.2016 року за 239 днів в сумі 56903,51 грн.

Колегією суддів установлено, що на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення в сумі 87563,68грн.

Таким чином, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021 року по справі №420/11900/20 сума 56903,51 грн врахована як грошове забезпечення (заробітна плата).

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу та одноразову допомогу при звільненні саме з ГУ НП в Одеській області в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021 року по справі №420/11900/20 вказано про публічне правонаступництво та висновок про те, що ГУНП в Одеській області, з огляду на правовий статус і обсяг повноважень, є фактичним правонаступником ліквідованого Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, а отже покладення на нього обов`язків по відновленню порушених прав ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021 року по справі №420/11900/20 встановлений судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021р у справі №420/11900/20. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області протягом 30 днів з дня отримання даної ухвали подати до П`ятого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови від 14.05.2021р у справі №420/11900/20.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 року по справі №420/11900/20 прийнятий звіт по справі, оскільки на підтвердження виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021р. у справі №420/11900/20 Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до звіту додано лист Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 15.06.2021р. №10-08-06/4758, повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 09.07.2021р №970, меморіальні ордери від 08.07.2021р №01, №02, №03, №04.

06.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (справа №420/13997/21) до ГУ НП в Одеській області про стягнення 67116,00грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки він звільнений наказом від 04.06.2020 року, а повний розрахунок здійснений 09.07.2021 року. Період затримки тривав з 04.06.2020 року по 09.07.2021 року тобто 400 днів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі №420/13997/21 позов ОСОБА_1 задоволений. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року по 08.07.2021 року у розмірі 67116 грн з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі №420/13997/21 скасоване. Прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

За висновком апеляційного суду правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті є Міністерством внутрішніх справ України. Зазначеного висновку колегія суддів доходить з урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі № 804/8952/15, яка відповідно до вимог ст. 289 КАС України має бути врахована судом апеляційної інстанції підчас ухвалення рішення. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ГУНП в Одеській області стосовно того, що ГУНП в Одеській області не є належним відповідачем у справі.

06.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (справа №420/5436/22) до МВС України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року по 08.07.2021 року у розмірі 67116 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року по справі №420/5436/22 позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року по 08.07.2021 року у розмірі 66 968,16грн.

Рішення набрало законної сили 24.11.2022 року.

Таким чином, відносно позивача прийняті накази про його звільнення та внесені в нього зміни:

- наказ Управління МВС України на Одеській залізниці № 139 о/с від 06.11.2015 року про звільнення з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п.64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 14 років 02 місяці 23 дні;

- наказ Управління МВС України на Одеській залізниці №1о/с від 17.02.2016 року про часткову зміну пунктів наказу УМВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року №139 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 , вважати звільненим за п. 64 «г» (через скорочення штатів);

Наказ №1о/с від 17.02.2016 року скасований рішенням суду від 18.10.2016 року по справі №815/998/16.

- наказ Управління МВС України на Одеській залізниці від 04.06.2020 №1о/с про внесення змін до наказу Управління від 06.11.2015 року №139о/с та викладення його в новій редакції про звільнення з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.03.2018. Вислуга років позивача наразі складає 16 років 7 місяців та 3 дні.

Наказ виданий на виконання рішення суду від 07.12.2018 по справі №815/1112/18.

Згідно з рішеннями судів на користь позивача стягнуто:

- 56903,51 грн за період з 06.11.2015 року (дата з якої звільнений позивач за наказом від 06.11.2015 № 139 о/с) по 18.10.2016 року (дата прийняття рішення по справі) за 239 днів - середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у зв`язку із затриманням видачі трудової книжки та затримки проведення розрахунку в сумі (рішення суду по справі № 815/998/16);

- 87563,68грн грошове забезпечення за період з 19.10.2016року (наступна дата після прийняття рішення по справі № 815/998/16) по 16.03.2018року (дата звільнення за наказом від 04.06.2020 №1о/с), в грошове забезпечення врахована сума 56903,51 грн; також стягнуто 40311,91грн - одноразова грошова допомога при звільнені з органів внутрішніх справ (постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021 року по справі №420/11900/20);

- 66 968,16грн середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року (дата наказу виданого на виконання рішення суду від 07.12.2018 по справі №815/1112/18) по 08.07.2021 року (дата виплати грошового забезпечення та одноразової допомоги на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2021 року по справі №420/11900/20) (рішення суду від 11.10.2022 року по справі №420/5436/22, яке набрало законної сили 24.11.2022 року.

По даній справі №420/1550/21 позивач просить стягнути за затримку видачі трудової книжки з дня звільнення 16.03.2018 року (дата звільнення за наказом від 04.06.2020 №1о/с) по день видачі трудової книжки 03.11.2020 року у розмірі 161 678,47 грн, тобто частково за той самий період, що стягнутий середній заробіток Рішенням суду від 11.10.2022 року (з 04.06.2020 року по 08.07.2021 року).

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Постановою КМУ від 29.07.1991 року затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вказане Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. Між тим, Положення не регламентує питання виплати компенсації за затримку видачі трудової книжки.

Згідно зі сталою судовою практикою пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (зокрема, постанова Верховного Суду від 18.04.2019 року у справі №806/889/17).

Частиною 1 ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач у позові стверджує, що після видання наказу від 04.06.2020 року на виконання рішення суду від 07.12.2018 по справі №815/1112/18 зі зміною дати його звільнення з 06.11.2015 року на 16.03.2018 року, йому трудова книжка не видана, у тому числі за його зверненням, видана лише 03.11.2020 року.

Позивач просить стягнути середній заробіток з 18.03.2018 року, що є необґрунтованим, оскільки наказ про його звільнення виданий 04.06.2020 року.

Крім того, судом встановлено, що позивач у період з 06.09.2019 року по цей час працює в КП «Теплопостачання міста Одеси», з 19.02.2021 року начальником служби внутрішньої безпеки та охорони об`єктів.

Відомості щодо роботи позивача на вказаному підприємстві витребувані у КП «Теплопостачання міста Одеси», між тим надані безпосередньо позивачем на виконання ухвали суду. У заяві про залучення доказів (копії трудової книжки, копії наказів про прийняття на роботу) позивач вказав, що у зв`язку з не виданням йому трудової книжки Управлінням МВС України на Одеській залізниці (фактично видана трудова книжка лише 03.11.2020 року), саме тому був заведений дублікат трудової книжки службою персоналу КП «Теплопостачання міста Одеси» при його працевлаштуванні (т.2 а.с. 10-15)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 виклала правовий висновок, в якому зазначила, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч.2 ст. 235 КЗпП України та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст.117 КЗпП України мають різну правову природу.

Середній заробіток за ч.2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за ст.117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 вказала, що у постанові Верховного Суду України 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст.117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Вказані правові висновки Верховного Суду та встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача по даній справі, оскільки він на час видання наказу від 04.06.2020 року на виконання рішення суду від 07.12.2018 по справі №815/1112/18 про його звільнення, позивач вже працював з 06.09.2019 року.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінивши встановлені обставини та надані докази дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у задоволенні позову до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080, ), Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Національна поліція України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), про визнання визнати протиправною бездіяльності та зобов`язати сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки у сумі 161678,47грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.