Справа № 600/3641/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/3641/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови їй у призначенні та продовженні виплати пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити призначення та продовження їй пенсії за віком, починаючи з 23 вересня 2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у призначенні та продовженні виплати пенсії за віком. Позивач вказує, що є внутрішньо переміщеною особою та має наявний рахунок в установі ПАТ «Державний ощадний банк», а тому вважає, що в неї є всі законодавчі підстави для призначення та продовження виплати їй пенсії як внутрішньо переміщеній особі. Позивач також зазначає, що неможливість відповідачем в період дії правового режиму воєнного стану отримати необхідні для поновлення виплати документи не може позбавляти її права на соціальний захист, таких обмежень не передбачено ні Конституцією України, ні Законом України «Про правовий режим воєнного стану», ні іншими нормативно-правовими актами.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області належним чином засвідчені копії документів, які стосуються спірних відносин.

Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивач 23 вересня 2022 року звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Окрім цього, 03 травня 2022 року позивач звернулася до Головного управління із заявою щодо запиту пенсійної справи з органу Пенсійного фонду України за попереднім місцем проживання: АДРЕСА_1 . 05 травня 2022 року Головним управлінням було направлено відповідний запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2400/1706-9/14619. У відповідь Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області отримано листа від 26 липня 2022 року за вх. №1363/9, яким проінформовано, що ОСОБА_1 знята з обліку 01.12.2014 року, у зв`язку із вибуттям до м. Євпаторія. Враховуючи, що попереднім місцем проживання позивача є м. Євпаторія АР Крим, яке на даний час належить до тимчасово окупованої території, в органів Пенсійного фонду України в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримати необхідні для поновлення виплати пенсії документи. Таким чином, в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, в Головного управління відсутні підстави для поновлення виплати пенсії, отже в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

20 вересня 2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою довільної форми, в якій просила призначити та продовжити їй виплату пенсії за віком, з огляду на те що вона є внутрішньо переміщеною особою та має право на отримання пенсії.

Листом №2400-1702-8/33844 від 05 жовтня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про те, що з для поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання необхідні документи, які містять інформацію про припинення виплати пенсії або про неотримання пенсії за попереднім місцем проживання. Окрім цього, на заяву позивача від 03 травня 2022 року щодо запиту пенсійної справи Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було направлено відповідний запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивач знята з обліку 01 грудня 2014 року в зв`язку з вибуттям до м. Євпаторії. Відтак, враховуючи, що попереднім місцем проживання позивача є м. Євпаторія, яке на даний час належить до тимчасово окупованої території, в органів Пенсійного фонду України в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримати необхідні для поновлення виплати пенсії.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З матеріалів справи слідує, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом обумовлене її незгодою із діями відповідача щодо відмови їй у призначенні та продовженні виплати пенсії за віком на подану позивачем заяву від 20 вересня 2022 року. Таким рішенням про відмову у призначенні та продовженні пенсії є, на думку позивача, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1702-8/33844 від 05 жовтня 2022 року.

Між тим, вказана позиція позивача помилкова, виходячи з наступного.

Відповідно частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Абзацами 2-3 частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1).

Згідно приписів пункту 1.1. розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший, (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Додаток 1 до Порядку №22-1 містить зразок заяви про призначення/перерахунок пенсії, який згідно наведеної норми також подається пенсіонером у випадку поновлення виплати пенсії.

Розділ IV Порядку №22-1 регулює порядок приймання, оформлення та розгляд документів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Абзацами 2-3 пункту 4.2 Порядку №22-1 унормовано, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви, підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Отже, наведе свідчить про те, що для призначення пенсії або для поновлення виплати раніше призначеної пенсії заявник повинен звернутися до територіального органу із заявою, встановленого Порядком №22-1 зразка. При цьому рішення щодо призначення пенсії або поновлення її виплати оформляється у формі рішення, а не листом органу, що призначає, поновлює виплату пенсії.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області саме із заявою про призначення пенсії або про поновлення виплати пенсії встановленого Порядком №22-1 зразка.

Водночас лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №2400-1702-8/33844 від 05 жовтня 2022 року, після отримання якого позивач вирішила звернутися до суду з цим позовом, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже не є актом правозастосування. Названий лист носить лише інформаційний характер, оскільки не породжує виникнення, зміну або припинення прав, обов`язків позивача. Цей лист, як вбачається з його змісту, містить, по суті, інформацію про неможливість отримати документи, які містять інформацію про припинення виплати пенсії або про неотримання пенсії за попереднім місцем проживання.

При цьому суд звертає увагу на те, що у наведеному листі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не міститься саме відмови у призначенні пенсії або продовженні виплати такої пенсії позивачу.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належного звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії або про поновлення виплати пенсії, та, відповідно, відсутність рішення пенсійного органу про відмову у призначенні/поновленні пенсії, суд вважає передчасними твердження позивача у позовній заяві про надання їй пенсійним органом саме відмови у призначенні та продовженні виплати пенсії за віком.

Зазначене виключає можливість визнання судом протиправними оскаржуваних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не призначення пенсії позивачу та продовження виплати пенсії.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій здійснити призначення та продовження виплати пенсії ОСОБА_1 також наразі є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Отже, суд приходить до висновку про безпідставність та передчасність заявлених позовних вимог. Тому позов задоволенню не підлягає.

Разом з цим суд вважає за необхідне зазначити також наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Водночас указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року N 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року N 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року N 2593/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 N 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 22.05.2022 N 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 N 389-VIII (далі - Закон №389) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, частиною другою статті 20 Закону №389 передбачено, що в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (частина друга).

В той же час, правовідносини щодо соціального захисту громадян, в тому числі право на пенсію, регулюються статтею 46 Конституції України, яка не передбачена частиною другою статті 64 Конституції України.

Таким чином, з огляду на запровадження в Україні воєнного стану, не можливість пенсійного органу отримати необхідні документи, які знаходяться в розпорядженні органів України, розташованих на тимчасово окупованій території, ніяким чином не може розцінюватися як звуження права на соціальний захист. Відтак, вказані вище доводи даного позову суд оцінює критично.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 грудня 2022 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк