Справа № 200/11516/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Справа№200/11516/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Маріупольської міської ради Донецької області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Маріупольської міської ради від 26 лютого 2021 року № 8/4-302 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) в Приморському районі міста громадянину ОСОБА_1 »;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) в Приморському районі міста громадянину ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

13 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ) у власність.

20 жовтня 2020 року позивач отримав лист від відповідача № 58705, в якому вказано, що його заява від 13 жовтня 2020 року знаходиться на розгляді в Департаменті по роботі з активами Управління земельних відносин (землеустрою) Маріупольської міської ради, про прийняте рішення та час його видачі позивача буде проінформовано Центром надання адміністративних послуг.

Рішенням відповідача від 26 лютого 2021 року № 8/4-302 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) в Приморському районі міста громадянину ОСОБА_1 », яке прийнято з порушенням місячного строку для його прийняття, позивачу відмовлено у наданні такого дозволу у зв`язку із тим, що згідно висновку Головного управління містобудування і архітектури міської ради від 6 січня 2021 року № 30/481 зазначена позивачем у заяві земельна ділянка не відповідає Генеральному плану міста та Плану зонування Маріуполя.

Позивач зазначає, що у рішенні не конкретизовано в чому саме полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки Генеральному плану та Плану зонування м. Маріуполя. Обрана ним земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 поруч з іншими житловими будинками, тобто, відноситься до земель житлової та громадської забудови. Згідно публічної кадастрової карти цільове призначення земельних ділянок по АДРЕСА_2 будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Також зазначає, що відповідачем на пленарному засіданні 27 січня 2021 року було прийнято рішення № 8/3-162, яким затверджено землевпорядну документацію для передачі земельних ділянок у власність громадянам, в тому числі земельних ділянок по АДРЕСА_2 .

Докази віднесення земельної ділянки, обрану позивачем, до земель рекреації, відсутні.

Враховуючи наведене, позивач вважає рішення відповідача таким, що не відповідає чинному законодавству, порушує право позивача на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, а тому підлягає скасуванню (а.с. 1-8).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

13 жовтня 2020 року до Маріупольської міської ради через Центр надання адміністративних послуг у м. Маріуполі надійшла заява та пакет документів від ОСОБА_1 про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0700 га з кадастровим номером :02:017:0091, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ).

За результатами розгляду вказаної заяви Маріупольською міською радою було прийнято рішення № 8/4-302 від 26 лютого 2021 року, згідно з п. 1 якого позивачу відмовлено у наданні такого дозволу.

Вказане рішення є обґрунтованим і законним.

З приводу строків прийняття оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що згідно з постановою Верховної Ради України № 33 від 15 липня 2020 року «Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році» призначено чергові вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів на неділю 25 жовтня 2020 року.

У період з 5 вересня 2020 року (згідно постанови Центральної виборчої комісії № 208 «Про початок виборчого процесу місцевих виборів 25 жовтня 2020 року» від 30 серпня 2020 року) до 30 жовтня 2020 року (прийняття постанови Маріупольської міської територіальної виборчої комісії Маріупольського району Донецької області № 83 «Про визначення обраними депутатів у багатомандатному окрузі кандидатів у депутати») тривав виборчий процес і у листопаді місяці не відбулось відповідної сесії, тому заяву ОСОБА_1 від 13 жовтня 2020 року не було розглянуто у місячний строк.

Регламент Маріупольської міської ради VIII скликання було затверджено рішенням Маріупольської міської ради від 3 грудня 2020 року № 8/1-4, а чергова сесія міської ради з розгляду земельних питань відбулась 26 лютого 2021 року, на якій і було розглянуто питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Стаття 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Рішенням Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року № 6/28-3210 було затверджено містобудівну документацію «План зонування території міста Маріуполя». Відповідне рішення було опубліковано на офіційному веб-сайті Маріупольської міської ради та розміщено на Геопорталі автоматизованої системи містобудівного кадастру м. Маріуполь.

Відповідно до даного Плану земельна ділянка, щодо отримання у власність якої звертався позивач належить до Зони Р-2п (рекреаційна зона активного відпочинку, що проектується), ІК-3 (зона регулювання забудови загального режиму).

Згідно п.п. 5.3.2 пояснювальної записки до «Плану зонування території міста Маріуполя», яка також знаходиться у загальному доступі, не передбачено відведення земельних ділянок із відповідної рекреаційної зони активного відпочинку Р-2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою вбачається, що цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки).

Зазначене не відповідає містобудівній документації - Плану зонування території міста Маріуполя, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, із наведенням обґрунтування у преамбулі рішення Маріупольської міської ради № 8/4-302 від 26 лютого 2021 року.

З приводу посилання позивача рішення ради від 27 січня 2021 року № 8/3-162, яким було затверджено землевпорядну документацію для передачі земельних ділянок у власність громадянам, в тому числі і по вул. Рибній, відповідач вказав, що в даному випадку мала місце передача громадянам України у власність земельних ділянок (цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд), на яких вже наявні будинки, що перебувають у власності заявників.

Також у відзиві вказано, що на переконання відповідача, зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки перебуває поза компетенцією адміністративного суду, оскільки до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Викладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 1340/5638/18 .

Враховуючи зазначене, а також беручи до уваги, що рішення Маріупольської міської ради № 8/4-302 від 26 лютого 2021 року є законним та вмотивованим, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню (а.с. 60-65).

У відповіді на відзив позивач зазначає, що у відзиві відповідач зазначає недостовірну інформацію щодо причини несвоєчасного розгляду заяви позивача, так як згідно оприлюдненій на сайті інформації в період з 13 жовтня 2020 року по 26 лютого 2021 року відповідач провів 5 пленарних засідань. При чому на пленарних засіданнях, які відбулись 19 жовтня 2020 року та 23 грудня 2020 року, розглядались земельні питання.

Також позивача вказує, що у відповіді Маріупольського відділу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 30 вересня 2020 року № 1247/135-20, яка була надана позивачу на його запит (до звернення із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою), вказано, що обрана позивачем земельна ділянка обліковується як землі комунальної власності Маріупольської міської ради, жодних обмежень на її отримання немає.

Наголошує, що посилання відповідача на містобудівну документацію, по якій вул. Рибна в майбутньому може стати рекреаційною зоною активного відпочинку, є безпідставним, так як відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку категорія земель по вул. Рибній відноситься до земель житлової і громадської забудови з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного Кодексу України.

Посилається при цьому на постанову Верхового Суду від 2 липня 2020 року у справі № 825/2228/18.

Стосовно дискреційних повноважень відповідача позивач зазначає, що такі повноваження можуть мати місце коли є вибір між альтернативами рішеннями, кожне з яких є правомірним.

У даному випадку, на переконання позивача, повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, і за умови відповідності цієї заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про її задоволення. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини.

Адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій, і для цього він наділений повноваженнями відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (а.с. 102-107).

У запереченнях на відповідь позивача з приводу строків розгляду заяви позивача на сесії міської ради, відповідач зазначив, що на пленарному засіданні, що відбулось 19 жовтня 2020 року, заява позивача від 13 жовтня 2020 року не могла бути розглянута, так як Регламентом ради передбачено певну процедуру підготовки питань для розгляду (зокрема, передання проектів рішень попередньо секретарю ради, опрацювання (збір погоджувальних підписів), попереднє обговорення постійними комісіями, науковцями (за потреби) й громадськістю, оприлюднення проектів рішень, що виносяться на розгляд міської ради шляхом розміщення їх на сайті ради) і протягом 6 днів така процедура не могла бути проведена.

Щодо не розгляду заяви позивача на пленарному засіданні міської ради, що відбулось 23 грудня 2020 року, відповідач зазначив, що внаслідок виборчого процесу, про що наголошувалось у відзиві на позов, певний час не відбувались сесії міської ради, і у грудні розглядались заяви, котрі були подані раніше, ніж заява позивача. З огляду на значний обсяг заяв, що надійшли за період здійснення виборчих процедур, та враховуючи об`єктивну неможливість розглянути увесь обсяг заяв у межах однієї сесії, заяву позивача було розглянуто не черговій сесії Маріупольської міської ради, котра відбулась 26 лютого 2021 року.

Наполягає, що належність земельної ділянки, обраної позивачем, згідно містобудівної документації (Плану зонування території міста Маріуполь) до рекреаційної зони активного відпочинку, що проектується, зони регулювання забудови загального режиму, є однією з підстав, зазначених у 7 ст. 118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, так як ОСОБА_1 просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), що не є невідповідністю містобудівній документації, а саме - Плану зонування території міста Маріуполя (а.с. 154-157).

Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с. 42).

Ухвалою суду від 1 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с. 54-55).

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 7 грудня об 11-30 год (а.с. 126).

Ухвалою суду від 7 грудня 2021 року 2021 року відкладено підготовче засідання у справі на 11 січня 2022 року о 10-30 год (а.с. 130).

Ухвалою суд від 11 січня 2022 року відкладено підготовче засідання у справі на 26 січня 2022 року (а.с. 138).

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про його участь у підготовчому засіданні на 26 січня 2022 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 149-150).

Ухвалою суду від 26 січня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання у справі на 15 лютого 2022 року об 11-00 год (а.с. 167).

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 15 березня 2022 року о 14-00 год (а.с. 174).

Через військову агресію Російської Федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Внаслідок постійної загрози ракетних ударів по всій території України, обстрілів та загрози сухопутного просування військ Російської Федерації в деяких областях України, з метою збереження життя і здоров`я працівників Донецького окружного адміністративного суду та учасників справ, всі судові справи, призначені до розгляду в судових засіданнях в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду, з 24 лютого 2022 року були зняти із розгляду, про що на офіційному сайті Донецького окружного адміністративного суду було опубліковано відповідне оголошення.

Як наслідок, розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні у справі, яке було призначене на 15 березня 2022 року, не відбувся.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затверджених Законами України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX відповідно, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9, з урахуванням положень ст. 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території, зокрема, Донецької області, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Слов`янськ, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України.

Через існування загрози життю та здоров`ю учасників справи та працівників суду проводити судові засіданні в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 2, є небезпечним.

Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року у зв`язку із можливістю тимчасово, на період дії воєнного стану, проводити Донецьким окружним адміністративним судом відкриті судові засідання в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду, призначено судове засідання у справі на 30 листопада 2022 року о 9-30 год в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с. 178-179).

Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року відкладено розгляд справи на 12 грудня 2022 року о 14-30 год (а.с. 185-186).

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року судом вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с. 194-195).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України згідно паспорту НОМЕР_1 , виданого 3 липня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 10-11).

Відповідач, Маріупольська міська рада Донецької області, , за реєстрова місцезнаходження: 87555, Донецька обл., м. Маріуполь, пр.-т Миру, буд. 70, є органом місцевого самоврядування та належним відповідачем по справі (а.с. 66, 192-193).

Як встановлено судом, 16 вересня 2020 року позивач звернувся до Маріупольського відділу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із запитом щодо надання інформації стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_2 (а.с. 25).

Листом від 30 вересня 2020 року Маріупольський відділ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області повідомив позивачу, що згідно даних Держгеокадастру у Донецькій області станом на 1 січня 2013 року відомості щодо надання у власність (користування) запитуваної земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Рибна (згідно ситуаційного плану) відсутні. Зазначена земельна ділянка обліковується як землі комунальної власності Маріупольської міської ради. Також зазначено, що у зв`язку із тим, що з 1 січня 2013 року реєстрація майнових прав (у тому числі на земельні ділянки) здійснюється відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, у відділі у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області інформація щодо надання вищевказаних земельних ділянок у власність або користування відсутня (а.с. 25).

13 жовтня 2020 року позивач через свого представника, ОСОБА_2 , звернувся до Маріупольської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:017:0091), до якої додав: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію документу, що підтверджує повноваження представника, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 72, 15, 35-37, 39, 61,).

Листом від 20 жовтня 2020 року Департамент по роботі з активами управління земельних відносин Маріупольської міської ради повідомив позивачу, що згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правової актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. На підставі наданих позивачем документів, управлінням підготовлено та буде розміщено на офіційному веб-сайті міської ради проект рішення міської ради за питанням позивача. Вказаний проект рішення після його погодження в порядку, встановленому Регламентом Маріупольської міської ради, затвердженим рішенням Маріупольської міської ради від 25 квітня 2018 року № 7/30-2627, буде винесений на розгляд чергової сесії міської ради. Про прийняте міською радою рішення та час його видачі позивача буде проінформовано центром надання адміністративних послуг (а.с. 38).

Рішенням Маріупольської міської ради від 26 лютого 2021 року № 8/4-302, прийнятим на пленарному засіданні чергової сесії Маріупольської ради Донецької області 8 скликання, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ) в Приморському районі міста у власність. У мотивувальній частині рішення зазначено, що згідно із висновком Головного управління містобудування і архітектури міської ради від 6 січня 2021 року № 30/481 та згідно «Плану зонування території м. Маріуполя», затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року № 6/28-3210, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться в територіальних зонах Р-2п рекреаційна зона активного відпочинку, що проектується, ІК-3 зона регулювання забудови загального режиму, що не відповідає видам дозволеного використання земельної ділянки, що в свою чергу не відповідає генеральному плану та плану зонування м. Маріуполя (а.с. 16, 51, 73).

В матеріалах справи наявні копія рішення Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року № 6/28-3210, яким затверджено «План зонування території міста Маріуполя», а також копія зазначеного Плану, з якого вбачається, що бажана позивачем земельна ділянка дійсно розташовується на земельній ділянці, що віднесена до зони «Р-2» - рекреаційна зона активного відпочинку (а.с. 85-95).

Також наявна копія Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, затвердженого Рішенням Маріупольської міської ради від 3 грудня 2020 року № 8/1-4, а також копія зазначеного рішення (а.с. 78-84).

Будучи не згодним із відмовою відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на бажану земельну ділянку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; […] 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державною виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Ч. 1 ст. 3 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пп. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України однією з підставі набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель […] комунальної власності.

Підстави набуття права на землю із земель комунальної власності визначає ст. 116 ЗК України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни […] набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель […] комунальної власності за рішенням […] органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентує ст. 118 ЗК України.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Аналогічна висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 420/914/19, від 09 жовтня 2020 року у справі № 1840/3664/18.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин (п. 34).

Частинами 1 та 5 ст. 46 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 280/97-ВР України рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Судом установлено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що розташована у місті Маріуполі Донецької області, 13 жовтня 2020 року (а.с. 72, 15, 39).

Рішення за результатом розгляду даної заяви прийнято відповідачем 26 лютого 2021 року (а.с. 16, 73).

Отже, відповідачем розглянута заява позивача із пропуском місячного строку її розгляду.

Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо не розгляду вказаної заяви у визначений кодексом строк, суд виходить з такого.

У відповідності до ч. 15 ст. 46 Закону № 280/97-ВР порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Я вбачається з Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, затвердженого Рішенням Маріупольської міської ради від 3 грудня 2020 року № 8/1-4, витяг з якого наданий суду відповідачем: не пізніше, ніж за 13 календарних днів до пленарного засідання сесії, суб`єкти права внесення подають в паперовому вигляді до управління «Секретаріат ради» погоджені проекти рішень міської ради разом з матеріалами до них (п. 21.2); Проект рішення проходить опрацювання (збір погоджувальних підписів (візи) (п. 21.8); Секретар ради візує проекти рішення останнім перед поданням їх на розгляд постійних комісій. Строк розгляду проектів рішень міської ради становить 3 робочих дні (п. 21.8.6); Проект порядку денного […] публікується на сайті міської ради не пізніше ніж за 10 днів до дати їх розгляду на пленарному засіданні (п. 21.12); секретар міської ради забезпечує попереднє обговорення постійними комісіями, за потребою заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради (за направленнями діяльності), науковцями (за потреби) й громадськістю, […] (п. 23.1).

Суд зазначає, що наданий суду витяг з Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання від 3 грудня 2020 року № 8/1-4 дійсно підтверджує, що у зв`язку із встановленою процедурою розгляд заяв громадян про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, триває певний час, а тому заява позивача не могла бути розглянута за декілька днів.

Разом із цим суду не надано витяг із зазначеного вище Регламенту, із розділами та пунктами, якими врегульовано, зокрема, порядок та строки проведення першої сесії ради, порядок скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради.

Також суду не надано витяг з Регламенту Маріупольської міської ради VII скликання, яким регулювався порядок проведення роботи ради (в тому числі проведення сесій) у період до затвердження Маріупольською міською радою Регламенту VIII скликання депутатів міськради (до 3 грудня 2020 року).

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги приписи ст. 77 КАС України, суд надає оцінку несвоєчасному розгляду заяви позивача на підставі наявних у справі матеріалів.

Проаналізувавши надані суду документи, в тому числі витяг з Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання, а також нормативно-правові приписи, наведені судом вище, беручи до уваги тривання у період з 5 вересня 2020 року по 30 жовтня 2020 року виборчого процесу, пов`язаного із виборами депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, суд дійшов висновку про відсутність протиправності відповідача у не розгляді заяви позивача у період з дати звернення позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою і до 30 жовтня 2020 року (до дати прийняття постанови № 83 «Про визначення обраними депутатів у багатомандатному окрузі кандидатів у депутати»).

Належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не розгляду заяви позивача (не розпочинання підготовчих дій щодо такого розгляду, визначених Регламентом) у період після 30 жовтня 2020 року і до 26 лютого 2022 року суду не надано.

Щодо посилань відповідача на накопичення нерозглянутих заяв/питань за період виборчого процесу, у зв`язку із чим у грудні 2020 року на пленарних сесіях розглядались саме ці питання, тобто питання, потрібність у розгляді яких виникла ще до звернення позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд зазначає, що згідно із п. 24.1 Регламенту Маріупольської міської ради VIII скликання пленарні засідання є складовою сесії міської ради. При неможливості розглянути порядок денний протягом одного пленарного засідання, рішенням міської ради розгляд питань порядку денного розбивається на два і більше пленарних засідання (а.с. 84).

Крім цього, відповідачем взагалі не обґрунтовано не розгляд заяви позивача у період з 1 грудня 2020 року і до 26 лютого 2021 року, в тому числі на пленарному засіданні, яке відбулось 27 січня 2021 року, де розглядались в тому числі земельні питання, а також не обґрунтовано неможливості скликання (з метою виконання приписів ч. 7 ст. 118 ЗК України) пленарних засідань ради у інші дні зазначеного періоду (до 26 лютого 2021 року).

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачено місячний строк для розгляду заяви громадянина на надання дозволу на розробку проекту землеустрою і цією нормою (або іншою нормою Закону) не передбачено продовження цього строку, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість та правомірність не розгляду заяви позивача, у місячний строк, зокрема, після 30 жовтня 2020 року - після прийняття Маріупольською міською територіальною виборчою комісією Маріупольського району Донецької області постанови № 83 «Про визначення обраними депутатів у багатомандатному окрузі кандидатів у депутати».

Суд зазначає, що строк розгляду заяви/клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень.

Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, таке недотримання не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення відповідного рішення.

Отже, пропуск цього строку є порушенням права особи на отримання належного рішення за результатом розгляду її/його заяви, але при цьому такий пропуск не свідчить про протиправність рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень за наслідком розгляду поданої заяви.

Надаючи оцінку підставам відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів,

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) під Генеральним планом населеного пункту розуміють одночасно містобудівну документацію на місцевому рівні та землевпорядну документацію, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; а згідно п. 9 ч. 1 цієї є статті планом зонування території (зонінг) є документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

Як вбачається зі спірного рішення, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки визначено невідповідність Генеральному плану та Плану зонування м. Маріуполя.

Отже, невідповідність Генеральному плану та Плану зонування міста є невідповідністю містобудівній документації, що зазначено у ч. 7 ст. 118 ЗК України як одна із підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 806/2978/17 наголосив, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що у рішенні Маріупольської міської ради від 26 лютого 2021 року № 8/4-302 вказано, що обрана позивачем земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно «Плану зонування території м. Маріуполя», затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року № 6/28-3210, знаходиться в територіальних зонах Р-2п рекреаційна зона активного відпочинку, що проектується, ІК-3 зона регулювання забудови загального режиму, що не відповідає видам дозволеного використання земельної ділянки, що в свою чергу не відповідає генеральному плану та плану зонування м. Маріуполя.

Отже, у спірному рішенні конкретизовано в чому саме полягає невідповідність розташування земельної ділянки містобудівній документації.

Як встановлено судом, обрана позивачем земельна ділянка знаходиться на земельній ділянці, що віднесена до зони «Р-2» - рекреаційної зони активного відпочинку (а.с. 85-95).

Згідно ч. 1 ст. 52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст. 52 ЗК України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення.

Як зазначено у ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для д а ч н о г о будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у власність.

Згідно п. 5.3.2 Зонінгу м. Маріуполя:

- рекреаційні зони активного відпочинку Р-2 призначаються для виконання активних рекреаційних функцій. До них належать міські території загального користування з відповідними об`єктами для активного відпочинку населення, громадсько-рекреаційні центри. Ці території мають бути забезпечені високим рівнем благоустрою, належним переліком постійних споруд для активного відпочинку, тимчасових споруд та інших об`єктів супутніх видів діяльності;

- переважні види використання території (земельної ділянки): озеленення території; водно-оздоровчі комплекси, водні станції; фізкультурно-оздоровчі та спортивні об`єкти; ігрові дитячі майданчики; майданчики для відпочинку дорослих; інші елементи благоустрою;

- супутні види використання території (земельної ділянки): споруди комунальної, інженерної та транспортної інфраструктури, необхідної для обслуговування даної зони або міста в цілому; адміністративно-господарські будівлі і споруди, необхідні для обслуговування даної зони; пункти прокату спортивного інвентарю; відкриті стоянки для тимчасового зберігання автотранспорту з розрахунку відповідно ДБН 360-92; громадські вбиральні; майданчики для сміттєзбірників загального користування;

- допустимі види використання території (земельної ділянки), які потребують спеціальних погоджень: човнові станції, яхтові клуби; готелі, мотелі, кемпінги, будинки відпочинку, пансіонати, інші об`єкти обслуговування відвідувачів; рятувальні станції, медичні пункти; об`єкти роздрібної торгівлі та харчування; концертні майданчики; розважальні комплекси (ігротеки, танцмайданчики, дискотеки); культурно-дозвіллєві об`єкти; культові споруди; тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності; антени стільникового, радіорелейного, супутникового зв`язку.

Усі види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню озеленених територій (а.с. 86-92).

Отже, цільове призначення земельної ділянки, обраної позивачем, не відповідає приписам ст. 51 ЗК України та Плану зонування м. Маріуполя.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 3038-VI передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 3038-VI зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території, забороняється.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про доведеність відповідачем правомірності спірного рішення.

Щодо посилань позивача на те, що станом на час звернення із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на території, де знаходиться обрана ним земельна ділянка, немає ніякої рекреаційної зони і що намір створити таку зону у майбутньому не є належною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у власність, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 3038-VI план зонування території (зонінг) розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонінг населеного пункту створюється з метою:

- прогнозування розвитку територій;

- регулювання п л а н у в а н н я та забудови територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів;

- раціонального використання території населеного пункту;

- забезпечення умов для реалізації п л а н і в і програм сталого розвитку населених пунктів, збереження природного середовища та охорони культурної спадщини

- встановлення правових гарантій з використання і будівельної зміни нерухомості для власників і осіб, що мають намір придбати права володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, іншими об`єктами нерухомості;

- створення сприятливих умов для залучення інвестицій у будівництво шляхом забезпечення можливості вибору інвестором найбільш ефективного виду використання земельної ділянки для містобудівних потреб у відповідності з містобудівними регламентами;

- забезпечення сумісності забудови окремих земельних ділянок з оточуючою забудовою та землекористуванням;

- сприяння реалізації завдань довгострокового розвитку міста, іншого населеного пункту з урахуванням його містобудівних особливостей, наявності об`єктів культурної спадщини, природно-заповідного фонду, соціального, економічного та екологічного стану.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону № 3038-VI зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: зокрема, виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів п л а н у в а л ь н о ї структури територій; установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови.

Таким чином, посилання позивача на те, що лише планування у майбутньому створити на певній земельній ділянці у місті зону активного відпочинку не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, є хибними.

Стосовно посилань позивача на постанову Верхового Суду від 2 липня 2020 року у справі № 825/2228/18, суд зауважує, що предметом спору у межах вказаної вище справи було рішення Чернігівської міської ради, яким позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_4 , орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із посиланням на існування рішення відповідача, прийнятого раніше, яким надано дозвіл на розроблення проекту Детального плану території групи житлових кварталів міста, яким встановлено тимчасову заборону по місту Чернігову на надання дозволів громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (вільних від забудови земель запасу комунальної власності), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), і Верховний Суд зробив висновок, що запровадження відповідачем тимчасового мораторію на надання дозволу на розробку проектів землеустрою не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою згідно з положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Отже, предмет спору у межах адміністративної справи № 825/2228/18 27 бів іншим, ніж предмет спору у даній справі.

Надаючи оцінку посиланням позивача на те, що на земельних ділянках по АДРЕСА_2 розташовані інші житлові будинки і що 27 січня 2021 року відповідачем приймалось рішення, яким було затверджено землевпорядну документацію для передачі земельних ділянок у власність громадянам, в тому числі і по вул. Рибній, суд зазначає, що питання правомірності/неправомірності рішення відповідача від 27 січня 2021 року № 8/3-162, а також правомірності/неправомірності побудови вказаних позивачем житлових будинків, не є предметом спору в межах цієї справи, крім цього, матеріали справи не містять відомостей щодо дати побудови вказаних будинків (до прийняття Маріупольською міською радою рішення від 18 червня 2013 року № 6/28-3210, яким затверджено «План зонування території міста Маріуполя», чи після.

Проаналізувавши наведене вище, суд приходить до висновку, що відмова відповідача щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на визначену нею земельну ділянку є правомірною.

Як наслідок, позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 26 лютого 2021 року № 8/4-302 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) в Приморському районі міста громадянину ОСОБА_1 » - задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги, що позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) є похідними від позовних вимог про скасування рішення, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Маріупольської міської ради Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 87555, Донецька обл., м. Маріуполь, пр.-т Миру, буд. 70) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з Маріупольської міської ради Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 87555, Донецька обл., м. Маріуполь, пр.-т Миру, буд. 70) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна