Справа № 420/25896/21
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О.,

за участю секретаря судового засідання Юхимчук К.І.,

представника позивача Найди Д.І.,

представника відповідача Неруш А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (площа Думська, 1, м. Одеса, 65026), Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (вул. Канатна, 134, м. Одеса, 65039), третя особа без самостійних вимог Одеська обласна прокуратура в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси (вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009) про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду року надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог Одеська обласна прокуратура в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси, у якому позивач просить визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 року №38.

У позові позивач зазначає, що йому стало відомо з офіційного сайту Одеської міської ради про оскаржуване рішення 10.12.2021 року. Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 № 38, передбачена організація здійснення заходів з демонтажу незаконної розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеси згідно з порядком. Порядком організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, який є додатком до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 № 38, передбачений демонтаж об`єктів, споруд та елементів комунальним підприємством «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування» на підставці розпорядження голови відповідної районної адміністрації Одеської міської ради (п.п. 6,7 Порядку). В свою чергу, розпорядження голови відповідної районної адміністрації Одеської міської ради видається на підставі акту міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та відповідної районної адміністрації Одеської міської ради за місцезнаходженням незаконно розміщеного об`єкта, споруди або елемента (п.п. 4,5,6 Порядку).

Виявлення (встановлення) факту незаконного розміщення об`єкта, споруди або елемента може бути здійснене будь-якої особою без з`ясування наявності у володільця (користувача) об`єкту, споруди чи елемента документів на такий об`єкт, дослідження таких документів, тобто на власний розсуд такої особи, яка начебто, виявила, встановила факт незаконного розміщення об`єкта.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 376 ЦК України, не передбачає жодних прав та обов`язків особи, яка збудувала (звела) об`єкт, споруду чи елемент, а саме направлення приписів, попереджень такій особі, сповіщень такої третьої особи про дату та час обстеження комісією об`єкту, споруди чи елементу, про дату та час їх демонтажу тощо.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначені положеннями ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме, їм надається, право на здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 7 ст. 376 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що демонтаж об`єктів самовільного будівництва відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 13.09.2021 року у справі № 461/2578/16-а, позивач зазначає, що для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідно встановити наявність умов, передбачених статтею 376 ЦК України, а саме: істотне відхилення від проекту; суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб; істотного порушення будівельних норм і правил; неможливість проведення відповідної перебудови або відмова и від її проведення.

Ухвалою суду від 28.07.2022 адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2022 року, ухвалу суду від 28.07.2022 року скасовано, справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року справу прийнято до розгляду справу при призначено за правилами загального позовного провадження з врахуванням приписів ст. 264 КАС України.

Відповідачем подано відзив у якому, останній звертає увагу на те, що чинним законодавством передбачено надання виконавчим органам сільських, селищних та міських рад широкого кола повноважень з метою утримання території населеного пункту в належному стані та забезпечення його відповідного благоустрою, зокрема, шляхом контролю за технічним станом і використанням об`єктів нерухомого майна всіх форм власності та дотриманням законодавства при забудові відповідної території, а також вжиття відповідних заходів реагування на виявлені порушення.

Належне здійснення покладених на органи місцевого самоврядування вищезазначених повноважень потребує взаємодії різних профільних виконавчих органів рад, наділених окремою самостійною компетенцією. Наведене зумовлює необхідність визначення дієвих механізмів такої взаємодії з метою оперативного реагування на виявлені порушення та приведення територій і об`єктів до належного стану.

Особливого контролю та реагування з боку органів місцевого самоврядування при організації благоустрою населеного пункту потребує незаконне розміщення об`єктів, споруд та елементів без необхідної для цього дозвільної документації, за відсутності відповідних речових прав на земельну ділянку, яка забудовується, тощо.

З метою належної організації взаємодії виконавчих органів Одеської міської ради щодо виявлення, фіксування та реагування на факти протиправного розміщення об`єктів, споруд та елементів рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 року № 38 визначено Порядок організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів.

Зі змісту Порядку, вбачається, що останнім визначено організаційні засади взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради, наділених, в свою чергу, самостійними власними повноваженнями у сфері благоустрою територій, контролю за належним використанням земель комунальної власності, забудовою території відповідно до вимог законодавства тощо.

На відміну від рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради, яким врегульовано питання взаємодії органів місцевого самоврядування у разі виявлення об`єктів, споруд та елементів, які не є нерухомим майном, Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, на підставі якого було винесено оскаржуване у справі № 461/2578/16 розпорядження, визначає механізм дій органів місцевого самоврядування у м. Львові, пов`язаний з самочинним будівництвом нерухомого майна. За наведених обставин правовідносини, які досліджувалися Верховним Судом у справі № 461/2578/16, не є подібними правовідносинам у даній справі, а відтак висновки суду касаційної інстанції, наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.09.2021 року у справі № 461/2578/16, не підлягають застосуванню при розгляді цієї справи.

У додаткових поясненнях наданих 07.07.2022 року відповідач звертає увагу на те, що оскаржуване у справі рішення не є нормативно-правовим актом.

Зі змісту оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради, останнім визначено механізм взаємодії органів місцевого самоврядування при виявленні незаконно розмішених об`єктів, споруд і елементів, розміщених на території міста Одеси.

Наведений акт є актом внутрішньо-організаційного характеру, який визначає виключно питання організації роботи виконавчих органів міської ради та її комунальної установи, не встановлюючи при цьому жодних прав та обов`язків третіх осіб, тоді як вимоги щодо належного розміщення об`єктів, споруд та елементів встановлені на рівні законодавства.

Акцентує увагу, на тому що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради адресоване виконавчим органам ради, її комунальним підприємствам і установам та стосується виключно питання внутрішньої організації роботи органів місцевого самоврядування, та жодних прав або обов`язків третіх осіб оскаржуване рішення не встановлює, не змінює та не припиняє.

Відповідно до ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Опублікування рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради на офіційному сайті міської ради та у друкованому засобі масової інформації є належним способом доведення відповідної інформації до відома всіх зацікавлених осіб, у зв`язку з чим факт такого оприлюднення визначає момент, коли всі заінтересовані особи повинні були дізнатись про відповідні рішення.

Звертає увагу, на те, що оскаржуване у справі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 року № 38 було оприлюднене: - 15.12.2020 року - на офіційному сайті Одеської міської ради «omr.gov.uа»; - 18.12.2020 року у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження «Жизнь в Одессе» № 9 (596).

З вищенаведеного вбачається, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради в повній мірі дотримано вимоги законодавства щодо висвітлення своєї діяльності, а оскаржуване у справі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради перебувало у відкритому публічному доступі з 15.12.2020 року, що надавало змогу кожному бажаючому з`ясувати всі обставини прийняття такого рішення, використовуючи інформацію, яка знаходиться в публічному доступі, або звернутися з відповідним запитом на отримання інформації від уповноважених органів місцевого самоврядування.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

За приписами частини першої статті 144 Конституції Україні органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року.

Згідно частини другої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення від 10.12.2020 року №38 «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси», яким вирішено організувати здійснення заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси згідно з порядком. (а.с.48-49 т.6)

Зазначене рішення прийнято відповідачем відповідно до статей 29, 33, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» з метою організації взаємодії виконавчих органів Одеської міської ради при здійсненні демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси.

Вважаючи рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 року №38 протиправним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

В силу вимог статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абз. 11 ст. 1 Закону №280/97-ВР).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет: попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать як власні (самоврядні) повноваження, так і делеговані, зокрема:

організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян(підпункт 7, п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону №280/97ВР)

видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених законом (пп.17 п. «а`ч.1 ст. 30 Закону №280/97-ВР)

здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв`язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об`єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об`єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об`єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства (пп. 2 п. б) ч. 1 ст. 30 Закону №280/97-ВР)

надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (пп. 1 п. «б» ч.1 ст. 31 Закону);

організація роботи, пов`язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів (пп. 2 п. «б» ч.1 ст. 31 Закону);

здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу (пп. 3 п. «б» ч.1 ст. 31 Закону);

здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства (пп. 1 п. б) ч. 1 ст. 33 Закону).

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає: розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: здійснення заходів з благоустрою населених пунктів (п. 1); здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів (п. 5).

Отже, виконавчі органи наділені повноваженнями щодо утримання території населеного пункту в належному стані та забезпечення його відповідного благоустрою, зокрема шляхом здійснення контрольних заходів щодо дотримання суб`єктами містобудування містобудівного законодавства.

Оскаржуваним рішенням затверджений порядок організації з демонтажу незаконно-розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеси.

Даним Порядком визначено організаційні засади взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань обстеження території міста Одеси з метою виявлення незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів і вжиття заходів з їх демонтажу (п.1 Порядку)

Дослідивши рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси» від 10.12.2020 року №38, суд зазначає, що останнє передбачає порядок організації заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси, розраховане на широке коло осіб та підлягає застосуванню необмежену кількість разів, а тому є нормативно-правовим актом.

Оскаржуване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.12.2020 року № 38 оприлюднене: 15.12.2020 року - на офіційному сайті Одеської міської ради; 18.12.2020 року у друкованому засобі масової інформації місцевої «Жизнь в Одессе» № 9 (596).

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 27.12.2001 №20-рп/2001 визначено, що ознаками нормативності правових актів є невизначеність дії у часі та неодноразовість їх застосування (п.6).

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Стосовно доводів позивача про те, що оскаржуване рішення не передбачає направлення приписів, попереджень особі, яка збудувала (звела) об`єкт, споруду чи елемент, сповіщення такої особи про дату та час обстеження та демонтажу, а також встановлення факту незаконного розміщення об`єкта, споруди або елемента без з`ясування наявності документів на такий об`єкт, та їх дослідження, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що обстеження здійснюється комісією у складі представників департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та відповідної районної адміністрації Одеської міської ради за місцезнаходженням незаконно розміщеного об`єкта, споруди або елемента. У разі необхідності комісією для участі в обстеженні може бути залучено представників інших виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради.

Відповідно до п.п. 5-8 Порядку за результатами обстеження комісією складається акт, який підписується усіма членами комісії. Голова відповідної районної адміністрації Одеської міської ради на підставі акта відповідно до повноважень видає розпорядження щодо демонтажу незаконно розміщеного об`єкта, споруди або елемента. Виконавцем робіт з демонтажу об`єктів, зазначених у цьому Порядку, визначено комунальне підприємство «Одеське міське проектно-виробниче бюро архітектури та містобудування». Здійснення заходів із забезпечення громадського порядку під час демонтажу об`єктів, зазначених у цьому Порядку, покласти на комунальну установу «Муніципальна варта».

Таким чином, оскільки форма здійснення комісійного обстеження передбачає вихід та здійснення обстеження саме за місцем знаходження об`єкта, споруди чи елемента, складення за результатом такої перевірки акту в якому відображаються результати такої перевірки, суд вважає доводи позивача в цій частині необгрунтованими.

Отже, пунктами 5-8 Порядку визначено порядок дій уповноваженими особами виконавчого органу Одеської міської ради та підпорядкованими міській раді підприємствами.

Враховуючи повноваження вищенаведених профільних виконавчих органів, комунальних підприємства та установи міської ради, кожен з яких наділений окремо визначеною компетенцією у сфері благоустрою міста та реагування на допущені третіми особами порушення, та оскаржуваним рішенням визначений порядок взаємодії між виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, організацій повноваження яких визначені їх положеннями, статутами та Законом.

Суд також звертає увагу на те, що позивач помилково ототожнює поняття незаконного розміщені об`єктів, споруд, елементів з об`єктами самочинним будівництвом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В свою чергу, поняття «елемент», «споруда» визначені в законах, ДСТУ, ДК, зокрема:

відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000), затвердженого наказом Комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт;

поняття споруди як некапітального об`єкта будівництва міститься у п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244, відповідно до якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально - культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту;

термін «елемент» використовується також в Законі України «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до ст. 21 якого елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми, до яких належать альтанки, павільйони, навіси, вуличні меблі (лавки, лави, столи), сходи, балюстради, огорожі, ворота, трати, а також інші елементи благоустрою, визначені законодавством;

відповідно до п. 3.12 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 року №163, об`єкт будівництва - будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси або частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

На підставі викладеного, суд погоджується із доводом представника відповідача щодо поширення оскаржуваного рішення на об`єкти, які не є завершеним будівництвом капітальними об`єктами нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин, на підставі яких можливо дійти висновку, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням жодних прав, свобод та інтересів позивача не порушено.

Оцінивши кожні докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (площа Думська, 1, м. Одеса, 65026, ), Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (вул. Канатна, 134, м. Одеса, 65039, ), третя особа без самостійних вимог Одеська обласна прокуратура в особі Приморської окружної прокуратури м. Одеси (вул. Черняховського, 6, м. Одеса, 65009, ) про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса

.