Справа № 160/8821/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 160/8821/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 160/8821/21 (суддя І інстанції Сліпець Н.Є.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 05.04.2021 №ДН-223/514/АВ-ФС/67 про накладення штрафу у розмірі 180000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснює підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування (а.с. 21). Основний вид діяльності (КВЕД 47.19) Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

У період з 09.02.2021 по 22.02.2021 на виконання наказу відповідача від 08.02.2021 № 169-П та на підставі направлення від 08.02.2021 № 84-11, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні управління з питань праці Засядьвовк Т.Т. та головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні управління з питань праці Іващенко І.І. та іншими проведено позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування щодо додержання законодавства про працю позивачем за п`ятьма місцями провадження господарської діяльності, а саме:

АДРЕСА_1 ;

-53200 Дніпропетровська область, АДРЕСА_2 (магазин);

АДРЕСА_3 (магазин);

АДРЕСА_4 ;

-53200 Дніпропетровська область, АДРЕСА_5 (кіоск).

Підставою для проведення перевірки стала інформація, отримана із листа Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.11.2020 № 49/25500 (а.с. 65).

За результатами проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування щодо додержання законодавства про працю фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 22.02.2021 № ДН-223/514/АВ. (а.с. 11-20). Перевіркою встановлено п`ять випадків фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу, а саме:

- двох фізичних осіб продавцями магазину по АДРЕСА_6 , а саме: ОСОБА_2 та жінку, особу якої в ході інспекційного відвідування не встановлено;

- продавця магазину по АДРЕСА_2 , фізичну особу ОСОБА_3 ;

- продавця кіоску по АДРЕСА_5 , фізичну особу під псевдонімом « ОСОБА_4 »,

що є порушенням ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 Кодексів законів про працю України зі змінами та доповненнями, абз. 1 постановляючої частини Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

05.04.2021 відповідачем, на підставі акту перевірки від 22.02.2021 № ДН-223/514/АВ, прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН-223/514/АВ-ФС/67, якою накладено штраф у розмірі 180000 грн на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (а.с. 8-10).

Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем постанови від 05.04.2021 № ДН-223/514/АВ-ФС/67 про накладення штрафу у розмірі 180000 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку що продавець, з якою позивач уклав цивільно-правові договори, не зобов`язувалась виконати для нього якусь індивідуально визначену роботу чи послугу, а виконувана робота, є предметом (видом) діяльності позивача, та за цю роботу наймана особа отримала заробітну плату, тобто дана особа мала з позивачем трудові, а не цивільно-правові відносини. Надані позивачем докази на підтвердження укладення цивільно-правового договору з продавцем розцінюються як намагання уникнення відповідальності. Позивачем фактично було допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_5 , що порушує вимоги ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність її офіційного працевлаштування. Оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ДН-233/514/АВ-ФС/67, прийнята відповідачем на підставі акту та у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 877-V).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі Положення № 96) визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп. 6 п. 4 Положення № 96).

Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці (пп. 5 пункту 6 Положення № 96).

За приписами пп. 9 п. 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 п. 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Пунктом 7 Положення № 96 встановлено, що Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Отже, відповідач у справі є суб`єктом владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877) і Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок № 823). Постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року, яке набрало законної сили 14.09.2021. Тобто до 13.09.2021 даний нормативно-правовий акт є чинним. З огляду на строк проведення перевірки - акт від 22.02.2021, колегія суддів враховує дану постанову.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 7 Закону № 877-V визначено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону № 877-V суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частиною 5 статті 7 Закону № 877-V визначено, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Відповідно до п. 2 Порядку № 823, який є спеціальним нормативним актом що регулює питання проведення інспекційних відвідувань за додержанням законодавства про працю, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.п. 3 п.5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно із п.8 Порядку № 823 Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п. 19 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Згідно з п. 20 Порядку № 823 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акту залишається в об`єкта відвідування.

Відповідно до п. 21 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акту. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Отже інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача. В даному випадку підставою для проведення перевірки стала інформація, отримана із листа Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.11.2020 № 49/25500, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного суду від 08.06.2021 у справі № 520/348/19.

Відповідно до зазначеної правової позиції основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно з статтею 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

За приписами частини 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України): договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу, яка не носить постійного безперервного характеру.

Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Колегія суддів погоджує висновок суду І інстанції, що за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, повинен укладатися трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тож, суд першої інстанції правильно визначив, що позивачем не спростовано встановлені порушення позивачем трудового законодавства, що зафіксовані актом інспекційного відвідування від 22.02.2021 № ДН-223/514/АВ.

Зокрема, під час інспекційного відвідування встановлено, що 09.02.2021 о 11 год. 30 хв. у магазині за адресою: АДРЕСА_2 , перебувало 3 особи: за прилавком продавець, а у торговому залі особисто позивач, який вів бесіду з іншим чоловіком.

При цьому, під час діалогу інспектора праці з позивачем продавець покинула робоче місце, а сам позивач зазначив, що в магазині він працює особисто, а зазначена особа не є працівником, а лише зайшла до магазину.

Лише після виклику поліції, з підсобного приміщення магазину вийшла ОСОБА_3 та надала письмові пояснення, в яких зазначила, що прийшла до знайомого у магазин та принесла йому їсти, зайшла до туалету та коли вийшла, натрапила на перевіряючих.

За наслідками дослідження наданих до інспекційного відвідування трудових договорів, особових справ працівників та інформації, сформованої з Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України станом на 15.02.2021 у позивача працівник на прізвище ОСОБА_3 відсутній. Позивачем не надано підтверджуючі документи про укладення трудових відносин з ОСОБА_3 (а.с. 70, 92-93).

На момент здійснення інспекційного відвідування ОСОБА_3 перебувала за прилавком та виконувала функції продавця, що зафіксовано перевіряючими та відображено у відеозаписі наявним у матеріалах справи. Зазначене позивачем не спростовано.

Чинне законодавство не передбачає можливості допуску особи до роботи на товариських (дружніх) чи родинних стосунках.

Тож позивачем фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_3 , що порушує вимоги ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність її офіційного працевлаштування.

Під час інспекційного відвідування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12 год. 10 хв. встановлено, що за прилавками торгівлю вели два продавця, а саме: ОСОБА_4 , з якою укладений трудовий договір, та інший продавець, яка обслуговувала покупця, але побачивши інспекторів праці одразу пішла до підсобного приміщення магазину.

Після виклику поліції встановлено особу продавця ОСОБА_2 , яка усно пояснила що прийшла допомогти прибрати приміщення магазину, а продавець захворіла, тому допомагає за прилавком тимчасово.

При цьому, надати письмові пояснення щодо працевлаштування остання відмовилась.

За наслідками дослідження наданих до інспекційного відвідування трудових договорів, особових справ працівників та інформації, сформованої з Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України станом на 15.02.2021 у позивача працівник на прізвище ОСОБА_2 відсутній.

Позивачем не надано підтверджуючі документи про укладення трудових відносин з ОСОБА_2 (а.с.70 на звороті-71, 92-93).

На момент інспекційного відвідування ОСОБА_2 перебувала за прилавком магазину та виконувала функції продавця, що зафіксовано перевіряючими та відображено у відеозаписі, наявному у матеріалах справи, а також усними поясненнями останньої, в яких остання зазначила, що прийшла допомогти прибрати приміщення магазину, а продавець захворіла, тому вона допомагає за прилавком тимчасово.

При цьому, договору укладеного з ОСОБА_2 щодо прибирання магазину позивачем ні під час інспекційного відвідування, ні в ході розгляду справи не надано. Зазначене позивачем не спростовано.

Тож позивачем фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_2 , що порушує вимоги ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність її офіційного працевлаштування.

Під час інспекційного відвідування 11.02.2021 о 09 год. 30 хв. кіоску за адресою: АДРЕСА_7 , що знаходиться на першому поверсі двоповерхової будівлі ДП Нікопольської РСС «АТП» і використовується позивачем для розміщення об`єкту торгівлі на підставі договору здачі в операційну оренду основних засобів від 07.05.2014 № 44, ОСОБА_5 підтвердила, що є продавцем даного кіоску та працює у позивача без оформлення трудових відносин, хоча просила його про офіційне оформлення (а.с.71 на звороті-72, 92-93).

При цьому, надати письмові пояснення щодо працевлаштування остання відмовилась.

Позивачем до інспекційного відвідання був наданий цивільно-правовий договір від 23.01.2021, предметом якого є зобов`язання фізичної особи ОСОБА_5 (виконавець) надавати позивачу (замовник) послуги з реалізації товарів повсякденного вжитку, продуктів харчування в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.п. 2.1 договору виконавець бере на себе виконання роботи з надання послуги з реалізації товарів повсякденного вжитку, продуктів харчування у магазині-кіоску замовника.

За надані за договором послуги замовник виплачує виконавцю винагороду у розмірі 36 грн./година. Розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі акту виконаних робіт, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договір від 23.01.2021 №1 вступає в силу з 23.01.2021 і діє до 29.01.2021 (а.с.84).

За наслідками дослідження наданих до інспекційного відвідування трудових договорів, особових справ працівників та інформації, сформованої з Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України станом на 15.02.2021 у позивача працівник на прізвище ОСОБА_5 відсутній.

ОСОБА_5 працювала у магазині за цивільно-правовим договором, на момент здійснення перевірки строк дії договору закінчився. У наданому договорі не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначається обсяг такої роботи, не надано акту прийому-передачі виконаних робіт з обсягом виконаних робіт та досягнутим результатом.

Колегія суддів погоджує висновок суду І інстанції, що наявна у матеріалах справи звітність позивача зі сплати ЄСВ, сформована вже після проведення перевірки, у зв`язку з чим не може бути прийнята судом до уваги, як доказ оформлення цивільно-правової угоди з продавцем саме на той час.

Також позивачем долучений укладений цивільно-правовий договір з продавцем ОСОБА_5 від 01.02.2021 строком дії до 26.02.2021, натомість, зазначений у договорах термін дії договору свідчить про наявність між позивачем та зазначеною особою фактичних трудових відносин, які повинні оформлюватись строковим трудовим договором.

До того ж, предмет цивільно-правового договору співпадає з видом діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, фактично особа працювала продавцем, тобто виконувала роботу, яка носить постійний (перманентний) характер і не має кінцевого результату, оскільки реалізація товарів у кіоску та магазині носить безперервний характер і не завершується одноразовим наданням даної послуги,

Тож позивачем не доведено, що ОСОБА_5 працювала у магазині на момент інспекційного відвідування за цивільно-правовим договором.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Крім того позивачем також не доведено правомірності перебування за прилавком та виконування функцій продавця без укладення трудового договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зазначене свідчить про відсутність її офіційного працевлаштування ОСОБА_3 Дьоріної ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, щодо правомірності постанови відповідача від 05.04.2021 №ДН-223/514/АВ-ФС/67 про накладення штрафу у розмірі 180000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного і правової позиції викладеній в постанові Верховного суду від 08.06.2021 у справі № 520/348/19 колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 160/8821/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко