Справа № 380/15978/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/15978/21 пров. № А/857/2275/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Іщук Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , військової академії ( АДРЕСА_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Мартинюком В.Я. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової академії (м. Одеса), військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової академії (м. Одеса) щодо нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року (включно) у неповному розмірі та зобов`язати військову академію (м. Одеса) здійснити донарахування та провести виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період, із застосуванням базового місяця (місяця останнього підвищення посадового окладу) для нарахування йому індексації - січня 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з серпня 2016 року (включно) по травень 2017 року (включно) у неповному розмірі та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити донарахування та провести виплату індексації грошового забезпечення за цей період, із застосуванням базового місяця (місяця останнього підвищення посадового окладу) для нарахування йому індексації - січня 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат, визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з червня 2017 року по 09.11.2018 року у неповному розмірі та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити донарахування та провести виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період, із застосуванням базового місяця (місяця підвищення посадових окладів) для нарахування йому індексації - січня 2008 року, а за період з 01.03.2018 по 09.11.2018, із застосуванням базового місяця (місяця підвищення тарифних ставок (окладів) для нарахування йому індексації - березня 2018 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 та військова академія ( АДРЕСА_1 ) подали апеляційні скарги, в яких через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 зазначає, що питання визначення базового місяця належить до компетенції відповідачів як роботодавців, оскільки нарахування та виплата індексації належить до дискреційних повноважень відповідачів. Також, зазначає, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації військовослужбовцям з 2016 року у Міністерства оборони України не було.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги військова академія (м.Одеса) вказує на безпідставність встановлення позивачу 2008 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення. Зазначає, що твердження позивача щодо обов`язку військової академії (м.Одеса) виплати сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року, з визначенням базового місяця січень 2008 року є такими, що не відповідають дійсності, а позовні вимоги в частині проведення їх виплати не підлягають задоволенню.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №235 від 09.11.2018 позивача було звільнено наказом начальника №320 від 29.10.2018 з військової служби у запас та зазначено, що його слід вважати таким, що справи та посаду здав.

Згідно довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.07.2016 Військової академії ( АДРЕСА_1 ) №6/21/761 від 27.08.2021, позивач був зарахований до списків Військової академії 17.08.2011 та виключений зі списків 15.08.2016.

При цьому, відповідно до вказаної довідки за період з січня 2016 року по липень 2016 року позивачу було нараховано 118,90 грн індексації грошового забезпечення (червень, липень 2016 року по 59,45 грн). Однак, виплачена вона не була.

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 №190/348 від 25.08.2021, виплата індексації грошового забезпечення за період з серпня 2016 року по травень 2017 року під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 не здійснювалась.

Відповідно до довідки-розрахунку невиплаченої індексації №184/251 від 25.05.2021, виданої військовою частиною НОМЕР_2 за період з серпня 2016 року по травень 2017 року, сума нарахованої позивачу індексації грошового забезпечення складає 650,51 грн. Базовий місяць, при цьому, застосовується серпень 2016 року.

Як вбачається з довідки-розрахунку індексації за період з 01.06.2017 по 09.11.2018, складеної військовою частиною НОМЕР_1 , за вказаний період позивачу було нараховано 2506,68 грн (червень 2017 року серпень 2017 року по 213,87 грн; вересень 2017 року - листопад 2017 року по 272,81 грн; грудень 2017 року - лютий 2018 року по 348,88 грн).

При цьому, з червня 2017 року по лютий 2018 року відповідачем застосовувався серпень 2016 року як базовий місяць, а з березня 2018 року по листопад 2018 року березень 2018 року як базовий місяць.

Згідно витягу ПАТ КБ «Приватбанк» №Е7НМ66ІОСRNPUSP від 08.08.2021, який міститься в матеріалах справи, позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі №380/7844/20 було виплачено 2669,08 грн.

Вказане сторонами не заперечується.

Не погодившись із сумою нарахованої та виплаченої відповідачами індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по липень 2016 року, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, з серпня 2016 року по травень 2017 року, із застосуванням серпня 2008 року як базового місяця, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з червня 2017 року по листопад 2018 року у неповному розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних відносинах саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача. При нарахуванні індексації грошового забезпечення за періоди з січня 2016 року по лютий 2018 року було неправильно встановлено базові місяці, що призвело до нарахування індексації у занижених розмірах. Суд також дійшов висновку, що оскільки суми індексації грошового забезпечення, які просить нарахувати та виплатити позивач є складовою грошового забезпечення, тому на такі поширюються норми законодавства про оплату праці та відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII закріплені гарантії держави на достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення військовослужбовцям в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно абз.2 ч.3 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 (далі Закон №1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

З урахуванням наведеного вище, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За змістом вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Пунктом 11 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі Порядок №1078) передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №491-IV від 06.02.2003.

Відповідно до п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці, грошове забезпечення.

Згідно п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, системний аналіз наведених норм вказує на те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати, є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.01.2008 (далі Постанова №1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Отже, Міністерство оборони України зобов`язане було вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 pоку, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Згідно абз.2 п.3 Постанови №1013, для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078.

Разом з тим, згідно із довідками-розрахунками індексації грошового забезпечення позивача, які містяться в матеріалах справи, для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за періоди з 01.01.2016 по 09.11.2018 застосовувались січень 2016 року, серпень 2016 року, березень 2018 року як базові місяці.

Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики №48/о/66-17 від 08.08.2017, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

За змістом роз`яснення Мінсоцполітики №28/о/66-18 від 18.04.2018, у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі Постанови №1294, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність з 01.03.2018 у зв`язку з прийняттям Наказу №90.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Таким чином саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення до березня 2018 року.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що базовим місяцем може бути лише місяць, коли на законодавчому рівні змінюється посадовий оклад військовослужбовця.

Отже, на законодавчому рівні розмір посадового окладу військовослужбовців встановився у січні 2008 року відповідно до Постанови №1294.

Відтак, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців, повинен бути січень 2008 року, водночас всі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у проміжку січня 2008 року - березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2016 по 01.03.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до Постанови №704, яка набрала чинності 01.03.2018 та Наказу №90.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з березня 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення базовим місяцем є березень 2018 року. У решті періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, а саме: січень 2008 року.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.03.2018 по 02.10.2020 є саме березень 2018 року.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду пешої інстанції, що позовні вимоги з приводу зобов`язання донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення відповідачами за періоди з січня 2016 року по лютий 2018 року урахуванням січня 2008 року та з березня 2018 року по 09.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця є похідними, тому так підлягають задоволенню.

Що стосується дискреційних повноважень відповідача щодо визначення базового місяця для індексації грошового забезпечення, апеляційний суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Повноваження ж державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.01.2022 по справі №400/1118/21, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач вже нарахував індексацію грошового забезпечення позивачу та визначив базовий місяць, тому посилання відповідача на те, що визначення базового місяця при розрахунку індексації грошового забезпечення є її компетенцією не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості даного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 , військової академії ( АДРЕСА_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року по справі №380/15978/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук