Справа № 420/11688/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Гудзікевич Я.А.,

за участю:

представника позивача Садаклієва І.І.,

представника відповідача Єфіменко С.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 23 серпня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якій позивач просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати наказ № 418 від 20.07.2022 року, в частині застосування дисциплінарного стягнення у виглядi звiльнення інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

2. Поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №2 роти № 3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеської області ДПП;

3. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області. Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.07.2022 №418 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за результатами проведеного службового розслідування. З самим наказом № 418 позивач був ознайомлений 09.08.2022. Вказаний наказ позивач вважає неправомірним, а своє звільнення незаконним.

Ухвалою судді від 26.08.2022 відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року ухвалено розгляд справи №420/11688/22 проводити за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання на 14 вересня 2022 року об 11 год 00 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №17 (2-й поверх).

14 вересня 2022 року підготовче засідання відкладено на 05 жовтня 2022 року.

05 жовтня 2022 року підготовче засідання відкладено на 11 жовтня 2022 року.

Ухвалою суду від 11.10.2022 витребувано у Департаменту патрульної поліції довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю у якому його було звільнено, визначеної відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року.

Також, 11.10.2022 суд ухвалив витребувати у Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради інформацію та її документальне підтвердження щодо звернення ОСОБА_1 до закладів охорони здоров`я та перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у період з 29.05.2022 по 30.06.2022. Витребувати у Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації інформацію та її документальне підтвердження щодо звернення ОСОБА_1 до закладів охорони здоров`я та перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у період з 29.05.2022 по 30.06.2022.

Підготовче засідання, призначене на 26 жовтня 2022 року об 12:00 не відбулося у зв`язку з відключенням електропостачання в суді з 10:15 до 12:35 до 16.30.

Підготовче засідання, призначене на 01.11.2022 відкладене на 10.11.2022.

Ухвалою суду від 10.11.2022 ухвалено повторно витребувати у Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради інформацію та її документальне підтвердження щодо звернення ОСОБА_1 до закладів охорони здоров`я та перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у період з 29.05.2022 по 30.06.2022. Витребувати у ННП «МКЛ №11» Одеської міської ради інформацію та її документальне підтвердження щодо звернення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я та перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у період з 27.05.2022 по 08.06.2022. Витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «АМБУЛАТОРІЯ СІМЕЙНОГО ЛІКАРЯ» інформації щодо того, чи звертався ОСОБА_1 за медичною допомогою 10.06.2022, чи видавалась йому довідка про перебування на амбулаторному лікуванні у період з 10.06.2022 по 16.06.2022 та чи засвідчувалась його тимчасова непрацездатність листком непрацездатності. Витребувати у КНП «МЛ №5» Одеської міської ради інформації щодо того, чи звертався ОСОБА_1 за медичною допомогою 17.06.2022, чи видавалась йому довідка про зазначене звернення. Витребувати у Державної установи «ТМО МВС України по Одеській області» інформацію та її документальне підтвердження щодо звернення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я та перебування на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у період з 20.06.2022 по 08.07.2022.

Ухвалою суду від 09.12.2022, закрито підготовче провадження по адміністративній справі та призначено справу №420/11688/22 до судового розгляду по суті на 20 грудня 2022 року об 10 год 00 хв.

20.12.2022 відкладено судове засідання на 28.12.2022.

09.09.2022 від Департаменту патрульної поліції до суду (вх.№28651/22) надійшов відзив на позовну заяву я кому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що майор поліції ОСОБА_1 не увімкнув портативний реєстратор №471476 під час спілкування із гр. ОСОБА_2 .

Відповідач зазначає, що з 29.05.2022 по 30.06.2022 ОСОБА_3 безпідставно не вийшов на службу, будь-які дані від позивача станом на момент закінчення службового розслідування щодо перебування останнього на лікарняному не надходили, а відповідно до інформації з веб-порталу надання електронних послуг в Електронному реєстрі листків непрацездатності Пенсійного Фонду України, майор поліції ОСОБА_1 з 27.05.2022 по 21.06.2022 не перебував на лікарняному. Більш того, позивачем не надано доказів інформування командира про тимчасову непрацездатність.

Отже, Департамент патрульної поліції вважає, що зазначені порушення службової дисципліни є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що, на думку позивача, є пропорційним у даному випадку.

27.09.2022 до суду (вх.№ЕП/27990/22) від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якої заявник проти доводів, що викладені у відзиві на позовну заяву, заперечує та вказує, що позивач не спілкувався із водієм зупиненого автомобілю. Вказує, що відповідальність за порушення, що сталися під час складення адміністративних матеріалів стосовно водія зупиненого автомобілю не можна покладати на позивача, з огляду на те, що він зазначені матеріали не складав. Підкреслює, що належним чином виклик для надання пояснень під час службового розслідування позивачу не надсилався.

28.09.2022 від представника відповідача до суду (вх.№ЕП/28185/22) надійшли заперечення у яких зазначається, що портативний відеореєстратор ОСОБА_1 , був закріплений не у спосіб, що передбачений законодавством. Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 все ж таки спілкувався із водієм зупиненого автомобілю. Наполягає, що позивач був належним чином викликаний для надання пояснень під час службового розслідування з використанням електронної комунікації.

У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, а представник відповідача заперечував.

Розглянувши доводи позовної заяви і докази на їх обґрунтування, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Як зазначає ОСОБА_1 він проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до рапорту заступника командира полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції В.Калини (т.1 а.с.230), у період з 27.05.2022 по 30.06.2022 у інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку майора поліції ОСОБА_1 безпосереднім керівником була командир роти №3 батальйону №2 полку старший лейтенант поліції ОСОБА_4 .

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_5 щодо ОСОБА_1 (т.1 а.с.117), останній зарекомендував себе не дуже з позитивного боку; потребує постійного контролю за якістю виконання вказівок та несумлінний при їх виконанні; іноді безвідповідально ставиться до дорученої справи; нормативні акти знає не у повному обсязі; відсутня організованість і невміння ставити цілі і розставляти пріоритети; спокійний; мав факти порушення дисципліни; у спілкуванні часом різкий; в стройовому відношенні підтягнутий; до носіння форменого одягу ставиться задовільно; нездатний переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; на критику реагує, але усуває недоліки неохоче; фізично розвинутий, не погано володіє вогнепальною зброєю.

У той же час, матеріали справи містять витяг з Указу Президента України від 17.02.2016 №53/2016 (т.1 а.с.21), відповідно до якого ОСОБА_1 нагороджено відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції».

За сумлінне ставлення до виконання обов`язків, самовіддану та плідну працю в лавах патрульної поліції старшому інспектору відділу адміністративної практики ОСОБА_1 оголошена Подяка від управління патрульної поліції у м.Одесі (т.1 а.с.21).

14.10.2016 Департаментом патрульної поліції ОСОБА_1 оголошена подяка за особистий внесок у справі, захисту Української держави, під час виконання завдань у зоні бойових дій.

Також, матеріали справи містять копії чисельних медалей та орденів, якими ОСОБА_1 нагороджений під час виконання служби (т.1 а.с.23-25).

Матеріали справи містять наказ управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 28.07.2021 №412 «Про застосування дисциплінарних стягнень» (т.1 а.с.58-59), відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, а також наказ від 25.06.2022 №323 «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» (т.1 а.с.118-119), відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за результатом перевірки рівня знань ОСОБА_6

23.05.2022 командир роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Марина Возна скерувала на адресу в.о. начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рапорт (т.1 а.с.12-13 та а.с.73), у якому доповідала, що під час перегляду відео на портативних службових відеореєстраторах №474234 старшого сержанта поліції ОСОБА_7 та №471476 майора поліції ОСОБА_1 , було виявлено ряд зауважень. 17.05.2022 старший сержант ОСОБА_7 та майор поліції ОСОБА_1 спільно несли службу в екіпажі Океан 301. Об 18 год. 06 хв. по вул.Колонтаївська було зупинено транспортний засіб TOYOTA AVENSIS д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . Інспектор ОСОБА_7 підійшов до водія, не озвучив йому причини зупинки. Почав спілкуватись з ним на російській мові. При перевірці документів водій надав свідоцтво про реєстрацію, в якому номер д.н.з. не відповідав д.н.з. на автомобілі. Інспектори не звірили відповідність ідентифікаційного номеру транспортного засобу. Після чого, ОСОБА_8 почав виносити постанову відійшовши від водія, не озвучивши суть правопорушення та не зачитавши права особи, що притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст.268 КУпАП. В цей час інспектор ОСОБА_1 відвів водія в сторону, про що вони спілкувались встановити не вдалося, так як портативний відеореєстратор 471476 знаходився в службовому автомобілі, чим було порушено наказ інструкції 1026 від 18.12.2018. Інспектором Рибчинським В.В. було винесено постанову ЕАО№5395395 за п.9.9. «б», а саме: «після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію», та притягнув його до відповідальності за ст.125 КУпАП з санкцією «попередження». Постанова була складена на д.н.з. НОМЕР_2 , що не відповідало д.н.з., яке знаходилось на автомобілі. За ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Просила провести перевірку по даному факту та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

01.06.2022 начальник управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції скерував на адресу начальника Департаменту патрульної поліції доповідну записку (т.1 а.с.9-11 та а.с.66-68), у якій, із посиланням на обставини, що викладені у рапорті від 23.05.2022 ОСОБА_9 , просив призначити службове розслідування.

Матеріали справи містять доручення управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 13.01.2022 №ВН719/41/13/02/02-2 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу» (т.1 а.с.78), відповідно до якого доручено, окрім іншого: «Працівникам управління обов`язково інформувати рапортом свого безпосереднього керівника про тимчасову непрацездатність у день звернення до закладу охорони здоров`я…З метою дотримання установленого порядку видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність поліцейських, забезпечення правильності їх видачі, звертатися до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», що обслуговує м.Одесу та Одеську область, і лише у невідкладних випадках до інших закладів охорони здоров`я незалежно від форм власності, та фізичним особам-підприємцям, які отримали ліцензію на провадження господарчої діяльності з медичної практики».

Відповідно до додатку 1 до зазначеного доручення (т.1 а.с.79), ОСОБА_1 18.01.2022 із дорученням ознайомлений.

ОСОБА_4 , присутні та свідки склали акти про відсутність на службі ОСОБА_1 : з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 29.05.2022 (т.1 а.с.95), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 30.05.2022 (т.1 а.с.96), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 02.06.2022 (т.1 а.с.97), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 03.06.2022 (т.1 а.с.98), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 05.06.2022 (т.1 а.с.99), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 06.06.2022 (т.1 а.с.100), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 07.06.2022 (т.1 а.с.101), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 10.06.2022 (т.1 а.с.102), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 11.06.2022 (т.1 а.с.103), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 14.06.2022 (т.1 а.с.104), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 15.06.2022 (т.1 а.с.105), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 18.06.2022 (т.1 а.с.106), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 19.06.2022 (т.1 а.с.107), з 08 год 00 хв по 20 год 00 хв 21.06.2022 (т.1 а.с.108), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 22.06.2022 (т.1 а.с.109), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв (т.1 а.с.110), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 26.06.2022 (т.1 а.с.111), з 07 год 00 хв по 19 год 00 хв 27.06.2022 (т. а.с.112), з 19 год 00 хв по 07 год 00 хв 30.06.2022 (т.1 а.с.113).

Матеріали справи містять рапорт заступника командира батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП В.Смокича від 10.06.2022 (т.1 а.с.80) на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відповідно до якого ОСОБА_1 з 29.05.2022 на даний час нібито знаходився на лікарняному, проте, про зазначене не повідомив свого командира. Перебування на лікарняному встановити не вдалось.

Також, відповідно до рапорту від 07.06.2022 т.в.о. заступника командира роти №3 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП В.Красюна на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, 29.05.2022 ОСОБА_1 у телефонній розмові про перебування на лікарняному з 27.05.2022, проте, про зазначений факт не проінформував безпосереднього керівника. Окрім цього не вдалось встановити де саме було відкрито лікарняний.

Про зазначені обставини ОСОБА_10 , також, рапортом від 10.06.2022 (т.1 а.с.82) проінформувала начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, додавши, що телефонні дзвінки позивачу фіксувалися на боді-камери.

Відповідно до рапорту командира полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції В.Архангельського на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (т.1 а.с.74), у розпорядженні командира роти №3 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта ОСОБА_4 наявні наступні дані інспектора взводу №2 роти №3 полку УПП в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 , а саме телефон для зв`язку НОМЕР_3 .

Проте, з відеозапису (а.с.154), не вбачається, що ОСОБА_11 телефонувала саме на номер НОМЕР_3 , про що не заперечував представник відповідача під час розгляду справи.

Т.В.О. старшого інспектора ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП І.Панасюк, з огляду на вищенаведені рапорти, скерувала рапорт від 11.06.2022 (т.1 а.с.83) на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, де просила долучити матеріал до матеріалів службового розслідування, призначеного наказом ДПП від 01.06.2022 №686.

Відповідно до листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 10.06.2022 №7188/41/5-2022 (т.1 а.с.89), відповідно до інформації з веб-порталу надання електронних послуг в Електронному реєстрі листків непрацездатності Пенсійного фонду України, майор патрульної поліції ОСОБА_1 не перебував на лікарняному (з 27.05.2022 по 03.06.2022)

В свою чергу, матеріали справи містять довідку КНП «МКЛ №11» ОМР (т.1 а.с.18), відповідно до якої ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у період з 27.05.2022 по 08.06.2022.

Матеріали справи містять довідку про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» (т.1 а.с.19), відповідно до якої ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 10.06.2022 по 16.06.2022.

Відповідно до листа ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» (вх.№ЕП/35270/22 від 30.11.2022), ОСОБА_1 , звернувся до лікаря 10.06.2022 та перебував на амбулаторному лікуванні по 20.06.2022.

Матеріали справи містять довідку КНП «МЛ №5» ОМР (т.1 а.с.20), відповідно до якої ОСОБА_1 17.06.2022 звертався до травмпункту.

Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради (вх.№ЕП/34602/22 від 22.11.2022) (т.2 а.с.33-35), ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою у період з 29.05.2022 по 30.06.2022, а саме 17.06.2022 до лікаря -ортопеда (т.2 а.с.34) та знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні у період з 27.05.2022 по 08.06.2022 (т.2 а.с.35).

Матеріали справи містять довідку про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» (т.1 а.с.17), відповідно до якої ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 21.06.2022 по 08.07.2022.

Відповідно до листа ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» на адресу суд (вх.№ЕП/33942/22) (т.2 а.с.29-31), ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 21.06.2022 по 08.07.2022.

Наказом Департаменту патрульної поліції №686 від 01.06.2022 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» (т.1 а.с.7-8 та а.с.62-63), з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції ОСОБА_7 та інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1, що виразились у можливому неналежному виконанні службових обов`язків 17.05.2022, наказано, окрім іншого, призначити службове розслідування у формі письмового провадження, утворити дисциплінарну комісію.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №766 від 15.06.2022 «Про продовження строків проведення службових розслідувань» (т.1 а.с.92), продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного наказом від 01.06.2022 №686 на 15 календарних днів.

Матеріали справи містять лист управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 09.06.2022 №5981/41/13/03/02-22 «Про запрошення до УПП в Одеській області ДПП» (т.1 а.с.75), на ім`я ОСОБА_1 , яким останній запрошується 13.06.2022 до УПП в Одеській області у зв`язку з проведенням службового розслідування.

На підтвердження направлення зазначеного листа на адресу позивача, відповідачем надано скріншот екрану мобільного пристрою (т.1 а.с.76-77).

Проте, ані із зазначеного скріншоту, ані з відеозапису, що доданий відповідачем до справи (т.1 а.с.154), не вбачається можливим встановити хто саме та з якого номеру вказане запрошення від 09.06.2022 направив позивачу. Зазначене не заперечував представник відповідача під час розгляду справи.

Матеріали справ містять акт про відмову надати пояснення від 14.06.2022 (т.1 а.с.114), що складений лейтенантом поліції Панасюк І.Г. у присутності поліцейських, відповідно до якого ОСОБА_1 запропоновано надати письмове пояснення в рамках проведення службового розслідування, оголошеного наказом ДПП від 01.06.2022 №686, проте, ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, а отже вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Відповідно до висновку службового розслідування від 30.06.2022, затвердженого начальником Департаменту патрульної поліції (т.1 а.с.122-142), відповідно до якого встановлені обставини, що зазначені ОСОБА_6 у рапорті від 23.05.2022 щодо не увімкнення портативного відеореєстратора під час спілкування із гр. ОСОБА_2 , та ОСОБА_12 від 10.06.2022 щодо не сповіщення ОСОБА_1 свого командира про перебування на лікарняному та відсутності на службі без поважної причини, отже, вчинок майора поліції ОСОБА_1 є грубим порушенням службової дисципліни та є усі підстави застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 30.06.2022 №847 «Про допуск до виконання службових обов`язків працівників УПП в Одеській області ДПП» (т.1 а.с.145-146), ОСОБА_1 допущено до виконання службових обов`язків за займаною посадою.

Наказом Департаменту патрульної поліції №418 від 20.07.2022 «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» (т.1 а.с.14-16, 147-148), визначено, що порушуючи вимоги пунктів 3, 8, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», частин першої та другої статті 222 КУпАП, статей 247, 284 КУпАП, пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, майор поліції ОСОБА_3 та старший сержант поліції ОСОБА_13 належно не відреагували на вчинене водієм транспортного засобу TOYOTA адміністративне правопорушення, а саме керування транспортним засобом, не зареєстрованим в установленому порядку, та не забезпечили здійснення контролю за дотриманням водієм Правил дорожнього руху. Унаслідок такої бездіяльності поліцейських, водій уникнув притягнення до адміністративної відповідальності за експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що йому не належить.

Крім того, порушуючи пункт 2 розділу І, пункти 4, 5, 6 розділу ІІ, підпункт 2 пункту 1, пункт 2 розділу VІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відеозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року №1026, майор міліції ОСОБА_3 не забезпечив проведення безперервної відеофіксації.

За результатами службового розслідування встановлено, що з 29.05.2022 до 30.06.2022 майор поліції ОСОБА_3 безпідставно не вийшов на службу, тобто самоусунувся від виконання основних та додаткових завдань, покладених на УПП в Одеській області ДПП в умовах правового режиму воєнного стану, оголошеного на всій території України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

На підставі наведеного, згідно з висновком службового розслідування та статтями 11-14, 26, частиною першою статті 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», наказано, окрім іншого: «За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 18, пунктів 1, 2, 3, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої, другої статті 222 КУпАП, частини першої статті 1, пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, пункту 2 розділу ІІІ Інструкції №1395, абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, пункту 2 розділу І, пунктів 4, 5, 6 розділу ІІ, пункту 2 розділу VII Інструкції №1026, підпункту 6 пункту 2.1, підпункту 8 пункту 2.2 розділу ІІ, підпункту 1, 10, 13 пункту 3.1 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора роти батальйону УПП в Одеській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 13.11.2018 №5112, пункту 1 доручення УПП в Одеській області ДПП від 13.01.2022 № ВН 719/41/13/02/02-22 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу», відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП майора поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції».

Згідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 09.08.2022 №1015 о/с «По особовому складу» (т.1 а.с.148 зворот), відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», наказано звільнити зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_14 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку з 09 серпня 2022 року.

Вважаючи спірний наказ в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам, згідно ст. 43 Конституції України, гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580).

Згідно ст. 3 вказаного Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону №580 регламентує основні обов`язки поліцейських, серед яких, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

За приписами ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження регламентується нормами Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут).

Так, службова дисципліна, в розумінні Дисциплінарного статуту, є дотриманням поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

В свою чергу дисциплінарним проступком згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Нормами ч. 3 передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Щодо процедури проведення службового розслідування, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 18 Дисциплінарного статуту визначає порядок забезпечення поліцейському права на захист, відповідно до ч.1 якого під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою (частина 2 статті 18 Дисциплінарного статуту).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови (частина 2 статті 18 Дисциплінарного статуту).

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі (частина 6 статті 18 Дисциплінарного статуту).

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення (частина 7, 8 статті 18 Дисциплінарного статуту).

Водночас, відповідно до ч.ч.1-3 ст.27 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.

Виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.

Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.

Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.

У якості доказів отримання ОСОБА_1 виклику для прибуття на засідання дисциплінарної комісії відповідач посилається на відеозапис (а.с.154) щодо інформування позивача з використанням електронної комунікації (у месенджері), при цьому, з зазначеного доказу не вбачається, що позивач був викликаний саме уповноваженою особою.

Більш того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 у справі №202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Суд звертає увагу, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence); поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Федорченко та Лозенко проти України (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумними сумнівом, тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

З урахуванням наведеного, суд критично оцінює акт про відмову надати пояснення від 14.06.2022 (т.1 а.с.114) та докази направлення листа управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 09.06.2022 №5981/41/13/03/02-22 «Про запрошення до УПП в Одеській області ДПП» на адресу позивача, а саме скріншот екрану мобільного пристрою (т.1 а.с.76-77) та відеозапис (т.1 а.с.154).

На переконання суду, відповідач не надав змогу позивачу надати пояснення щодо встановленого порушення, що призвело до порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, зокрема:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №813/5802/15, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за необхідно зауважити, що право бути вислуханим під час розгляду його справи, дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.2 КАС України особа має право на участь у процесі прийняття рішення, яке стосується її інтересів.

Право бути почутим - складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.

Разом з тим, сам по собі цей принцип не є формальним. Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.

Зазначених принципів при проведенні службового розслідування відповідачем дотримано не було.

Щодо дисциплінарних проступків, які виявлені під час службового розслідування, суд зазначає таке.

Як вбачається з наведеного правового обґрунтування скоєного ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який проявився у порушенні порядку роботи з боді-камерою є свідченням грубого порушення п. 2 розділу 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, також, ОСОБА_1 безпідставно не вийшов на роботу та порушив приписи пункту 1 доручення УПП в Одеській області ДПП від 13.01.2022 № ВН 719/41/13/02/02-22 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу».

Крізь призму обставин у зазначеній справі, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.05.2022 до 30.06.2022 не вийшов на службу з підстав перебування на лікарняному, що підтверджують довідка КНП «МКЛ №11» ОМР (т.1 а.с.18), довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» (т.1 а.с.19), лист ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» (вх.№ЕП/35270/22 від 30.11.2022), довідка КНП «МЛ №5» ОМР (т.1 а.с.20), лист Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради (вх.№ЕП/34602/22 від 22.11.2022) (т.2 а.с.33-35), довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» (т.1 а.с.17), лист ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» на адресу суд (вх.№ЕП/33942/22) (т.2 а.с.29-31).

За правилами, встановленими ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказами, відповідно до ст.72 КАС України, в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України).

Натомість матеріалами справи підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період з 29.05.2022 до 30.06.2022.

Отже, судом встановлено помилковість висновків дисциплінарної комісії про безпідставність не виходу на роботу ОСОБА_1 у період з 29.05.2022 до 30.06.2022.

Дисциплінарне стягнення до позивача у вигляді звільнення зі служби в поліції застосовано, також, за порушення приписів доручення управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 13.01.2022 №ВН719/41/13/02/02-2 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу».

Матеріали справи не містять доказів виконання приписів зазначеного доручення зі сторони позивача, а саме інформування командира про заклад охорони здоров`я, інформацію про лікаря, дату встановлення лікуючим лікарем факту тимчасової непрацездатності, вид лікування.

Стосовно висновку дисциплінарної комісії щодо порушення ОСОБА_1 п. 2 розділу 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, в частині порушення роботи з боді-камерою, суд зазначає наступне.

У тексті висновку службового розслідування зазначено, що ОСОБА_1 під час спілкування з водієм зупиненого автотранспортного засобу ОСОБА_2 не увімкнув боді-камеру.

Разом з тим, будь-яких пояснень щодо з`ясування дисциплінарною комісією обставин та причин скоєння вказаного порушення висновок службового розслідування не містить.

У ході судового розгляду даної адміністративної справи встановлено, що не увімкнення боді-камери під час спілкування із водієм зупиненого автомобілю було зумовлено її знаходженням у автомобілі.

Оцінюючи вищезазначені обставини та надані позивачем пояснення в контексті їх достатності для прийняття відповідачем оскарженого рішення, суд виходить з такого.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі Інструкція).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції, наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції, на яку покладається відповідальність за:

1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів;

2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті;

3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах;

4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів;

5) належне ведення відповідної документації.

Згідно п. 4 розділу ІІ Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського.

Нормами п. 5 розділу ІІ Інструкції передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що поліцейський повинен забезпечити ведення безперервної відеозйомки виконання своїх службових обов`язків, поряд цим вважає, що сам тільки факт не увімкнення боді-камери не може бути підставою для звільнення зі служби в поліції.

В обґрунтування правомірності прийнятого рішення про звільнення позивача зі служби з наведених підстав відповідач посилається на те, що не увімкнення боді-камери зумовило не належне реагування на вчинене водієм транспортного засобу TOYOTA адміністративне правопорушення, а саме керування транспортним засобом, не зареєстрованим в установленому порядку, та не забезпечення здійснення контролю за дотриманням водієм Правил дорожнього руху. Унаслідок такої бездіяльності поліцейських, водій уникнув притягнення до адміністративної відповідальності за експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що йому не належить.

В свою чергу з матеріалів службового розслідування та з матеріалів даної справи не вбачається, як саме не увімкнення боді-камери ОСОБА_1 вплинуло на уникнення притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу TOYOTA.

При цьому, суд критично ставиться до твердження відповідача відносно того, що ОСОБА_1 жодним чином не відреагував на правопорушення, яке вчинив водій ОСОБА_2 , не вжив заходів для усунення вказаного правопорушення та не забезпечив здійснення належного контролю за дотриманням водієм Правил дорожнього руху, не виніс відносно водія постанову про накладення адміністративного стягнення, внаслідок чого водій уникнув притягнення до адміністративної відповідальності за експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому засобу та вчинив дії, в результаті яких правопорушення продовжувалося.

Так, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, не спростовується відповідачем та встановлено судом під час розгляду справи, поліцейським, що зупинив транспортний засіб, перевірив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посадовою особою, що здійснювала розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу TOYOTA був інспектор ОСОБА_13 .

Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом, що міститься в матеріалах справи (а.с.154).

Таким чином, особою, на яку покладалися вимоги щодо забезпечення провадження у справі про притягнення водія до відповідальність за адміністративне правопорушення був ОСОБА_13 .

Із зазначеного відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу зупиненого ОСОБА_15 автомобілю, а відтак зазначене спростовує твердження відповідача, що ОСОБА_1 не відреагував на правопорушення, яке вчинив водій ОСОБА_2 щодо невідповідності номерів державної реєстрації транспортного засобу.

Суд зазначає, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає виключно у разі вчинення безпосередньо ним дисциплінарного проступку, тобто у разі невиконання чи неналежного виконання саме ним службової дисципліни.

Всупереч цьому, комісія не встановила всіх обставин події та не довела порушення службової дисципліни саме позивачем щодо стверджуваного.

В той же час, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій. Дане порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, що неодноразово були викладені у постановах, зокрема від 14.02.2018 у справі № 802/1142/16-а, від 02.05.2018 у справі № 802/1157/17-а та ін.

Тому суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен довести те, що факт відсутності відео фіксації зумовив значні та невідворотні негативні наслідки, проте з аналізу матеріалів службового розслідування, в яких визнано дії позивача протиправними, та під час розгляду справи не вбачається, що такі дії позивача призвели до неповоротних наслідків, а судом таких наслідків не встановлено також.

Щодо обрання виду дисциплінарного стягнення, застосовного до позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.8 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до службових обов`язків.

Відповідно до службової характеристики, виданої ОСОБА_16 щодо ОСОБА_1 (т.1 а.с.117), останній зарекомендував себе не дуже з позитивного боку, у той же час суд враховує, що службове розслідування, за результатами якого прийнято рішення про звільнення позивача зі служби в поліції, як й службове розслідування щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, порушено було саме за рапортами ОСОБА_5 .

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Водночас, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони

Що стосується цієї справи, то немає свідчень того, що під час розгляду справи існували будь-які керівні принципи та практика, які б встановлювали послідовне та обмежувальне тлумачення поняття «порушення присяги».

Суд враховує, що дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Складові цього поняття тісно пов`язані з морально-етичними нормами.

Отже, вчинки, що дискредитують працівників поліції та власне органи Національної поліції, пов`язані насамперед з низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Тому під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника , що мають бути доведені у визначеному порядку.

Проте, з матеріалів дисциплінарної справи судом не встановлено будь-яких доречних аргументів на користь твердження щодо дискредитації органів Національної поліції України зі сторони позивача.

Відповідачем ні під час службового розслідування, ні під час прийняття оскаржуваного наказу - не здобуто належних доказів, які б свідчили про те, що поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції, не наведено доказів недодержання позивачем приписів Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту Національної поліції в частині неухильного дотримання нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, та які б негативно позначитись на іміджі та репутації Національної поліції України та давали б можливість застосувати до нього крайній, найбільш суворий захід дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби.

Не надано таких доказів й і під час розгляду даної справи.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», зазначає, що національне законодавство не передбачало адекватних гарантій проти зловживань та свавілля; крім того, воно не передбачало відповідну шкалу стягнень у рамках дисциплінарної відповідальності, яка б забезпечувала їх пропорційне застосування. За цих причин воно було несумісне з вимогами щодо «якості закону».

Поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «C.G. та інші проти Болгарії» (заява № 1365/07).

Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України» (заява № 20372/11), «Кантоні проти Франції»(заява №17862/91).

Таким чином, чинним законодавством України закріплена необхідність застосування принципу пропорційності відповідальності при застосуванні дисциплінарних стягнень в залежності від тяжкості проступку.

В даному ж випадку, відповідачем було застосовано до позивача крайній вид дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції без врахування наявності вини позивача, ступеня тяжкості вчинених дій (бездіяльності), обставини, за яких вони вчинені, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Суд погоджується з відповідачем, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, а застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в Національній поліції України здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Водночас, відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує висновок Верховного Суду стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що викладений у багатьох постановах, у т.ч. від 17.11.2022 у справі № 480/9492/20, де зазначено, що правова оцінка повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що при його прийнятті відповідач діяв без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, національне законодавство не передбачає відповідної шкали стягнень за дисциплінарні порушення та не містить правил забезпечення їхнього застосування відповідно до принципу пропорційності.

Як зазначає ЄСПЛ, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (<…>), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року).

Аналіз практики ЄСПЛ (рішення у справах «Ocalan v. Turkey», заява № 46221/99, п. 168 [8]; «Former King of Greece and Others v. Greece» [GC], заява № 25701/94, п. 89 [9]; «Iatridis v. Greece», заява № 31107/96, п. 55 [10] та ін.) дає підстави дійти висновку, що складовими принципу верховенства права Суд визнає, зокрема, збалансованість інтересів окремого індивіда з інтересами інших членів суспільства, принцип пропорційності, справедливий баланс між вимогами спільного (публічного) інтересу та захистом фундаментальних прав особи.

У рішенні ЄСПЛ у справі «"Україна-Тюмень" проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, визначено, що відповідаючи інтересам суспільства, певна дія, вчинювана органами влади, все одно може порушувати права особи через її непропорційність.

У Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Конституційний Суд України визначає принцип пропорційності, в першу чергу, як процесуальну справедливість: «Обмеження конституційних прав повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям».

Пропорційність - один із загальних принципів права Європейського співтовариства. Спочатку він був визнаний Судом ЄС, а згодом закріплений як загальний принцип в Угодах про утворення ЄС (зокрема, в ст. 5 Договору про заснування Європейського співтовариства). У розгорнотому формулюванні він звучить так: для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, що випливають з публічного інтересу.

Вимога знаходження справедливої рівноваги означає, що завжди має бути розумна пропорційність між використовуваними засобами і метою, яка ними достягається та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, разом з тим, на переконання суду, обставини встановлені та доведені у висновку службового розслідування не є достатніми для застосування до позивача найсуворішого виду стягнення.

Суд вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення не є співмірним вчиненому дисциплінарному проступку (невиконання пункту 1 доручення УПП в Одеській області ДПП від 13.01.2022 № ВН 719/41/13/02/02-22 «Про додаткові заходи щодо впорядкування звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність особового складу», та порушення пункту 2 розділу 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, в частині порушення роботи з боді-камерою при відсутності негативних наслідків), а відтак, відповідач приймаючи спірне рішення не дотримався принципу співмірності між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання, що рішення відповідача про притягнення позивача до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції - не відповідає критерію пропорційності.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, що зазначений вид дисциплінарного стягнення був застосованим з огляду на те, що йому було невідомо місце перебування позивача, останній мав вогнепальну зброю, оскільки відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 30.06.2022 №847 «Про допуск до виконання службових обов`язків працівників УПП в Одеській області ДПП» (т.1 а.с.145-146), ОСОБА_1 допущено до виконання службових обов`язків за займаною посадою.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що Департаментом патрульної поліції застосоване до позивача дисциплінарне стягнення не є пропорційним (співмірним), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 21 та частини першої статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною другою статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначених у частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, позаяк встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд приймає рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

При цьому, п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто, у відповідності до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, днем звільнення, відповідно, і останнім днем роботи позивача на посаді є 09.08.2022.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява №21722/11).

У цьому рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 9 розділу І Порядку №260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 91 Закону №580, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Тобто згідно з чинним законодавством робочий час поліцейських є ненормованим.

Відповідно до довідки Департаменту патрульної поліції про середню заробітну плату (т.1 а.с.219), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 478,32 грн, а середньомісячна заробітна плата 14827,93 грн.

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 10.08.2022 по 28.12.2022, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 67443,12 грн (478,32 грн х 141 день).

При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які повинні утримуватися із сум доходу поліцейського.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 14349,60 грн підлягає до негайного виконання.

Згідно з ст.139 КАС України, питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви у даній справі.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 418 від 20.07.2022, в частині застосування дисциплінарного стягнення у виглядi звiльнення зі служби в поліції до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції майора поліції ОСОБА_1 .

Поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №2 роти № 3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеської області Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 67443,12 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції звернути до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у межах одного місяця в розмірі 14349,60 грн звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач - Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА