Справа № 466/7286/22
Суддя: Білінська Г. Б.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/7286/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Білінської Г.Б.

секретаря с/з Філевич У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

21.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 731235 від 07.09.2022р. про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2022 року, приблизно о 17.45 год., за адресою: м. Львів, вул. Василя Стуса, 24 ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом Fiat PUNTO, днз: НОМЕР_1 зупинено працівниками Управління патрульної поліції у Львівській області Херович Остапом Романовичем та ОСОБА_2 та складено відносно нього Постанову БАБ №731236 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Дана постанова складена настільки нерозбірливим почерком, що частково не зрозуміло змісту суті адміністративного правопорушення, яке інкримінується позивачу та обставини його вчинення. Однак з тієї частини тексту, яку можливо розібрати припускає, що відповідно до даної постанови позивач начебто порушив (далі цитата): «ДСТУ 3649:2010 та п.п. 2.4 а ПДР України» чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП. За фактом цього, на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Кузька Х.В. в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, хача були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Від представника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Козицької К.Р. на адресу суду поступив відзив на позовну заяву.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови серії БАБ N 731236 від 07.09.2022 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 07.09.2022 року, керував транспортним засобом FIAT PUNTO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Стуса, 24 в м. Львові з тріщиною вітрового скла та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та страховий поліс, чим порушив вимоги правил п. 2.4 (А) , 31.4.7 ПДР України та вимоги пункту 6.8.5. ДСТУ та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, пунктом 2.1 "а, б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Відповідно пункту 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII.

Згідно статті 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Положеннями пунктів 1, 2 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Під час розгляду справи, судом оглянуто відеозапис з автомобільного реєстратора на нагрудних камер поліцейського з місця події, з яких вбачається, що автомобіль позивача рухався попереду поліцейського автомобіля в одній смузі для руху, жодним чином не порушуючи правил дорожнього руху. За даних обставин, виключається можливість помітити працівниками поліції тріщину на лобовому склі автомобіля позивача, що з їх слів було підставою для зупинки його транспортного засобу. Сама розмова працівників поліції засвідчує той факт, що реальною причиною зупинки стало те, що їм не сподобався стиль їзди відповідача. При цьому вони виражались в його адресу нецензурною лайкою, поводили себе зухвало.

Така поведінка працівників патрульної поліції свідчить про те, що всі їхні дії були вчинені через упереджене до позивача ставлення, адже вони спочатку навіть не змогли пояснити причину зупинки, одразу безпідставно почали вимагати документи, вказували на те, що позивачу доведеться поїхати до закладу охорони здоров`я, потім вимагали вчиняти не передбачені чинним законодавством дії, які суд вважає такими, що порушують загальні засади діяльності поліцейських.

Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами фактів на підтвердження правових підстав для зупинки автомобіля позивача, зокрема, порушення позивачем ПДР України тощо, то суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів, в тому числі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

Подібна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15.03.2019р., справа №686/11314/17.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідками, технічними засобами, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

В оскаржуваній постанові інспектор не врахував приписів частин 1-3 ст. 7 КУпАП про необхідність розгляду і вирішення справ не інакше як на підставі наступних засад: ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП саме на посадову особу (заявленого суб`єкта оскарження) покладається обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких не вистачає.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Докази суду надають учасники справи. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Дотримуючись вимог ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Отже, ймовірне вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доказами не підтверджується і ґрунтується на припущеннях зацікавленої у результатах службової особи: постанови, яка не може бути визнана як належний та допустимий доказ.

Згідно ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, але останній доказів та обґрунтованості правомірності складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху України не надав.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача та обґрунтувань правомірності дій і рішень останнього.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем по справі не відібрано пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено свідків правопорушення. До постанови про адміністративне правопорушення не долучено фото чи відео фіксації правопорушення. Тобто відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП.

На зазначене звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 справа №428/2769/17, адміністративне провадження №К/9901/1667/17.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії інспектора поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідають вимогам ст.ст.245, 280 КУпАП. Оскаржувана постанова відповідачем прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відповідно до вимог ст.247, п.3 ст.293 КУпАП вказана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з ч.3 п.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 73-77, 205, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, ст.ст. 122, 245, 247 п.1, 280, 286, 289, КУпАП, суд

ухвалив:

адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ N 731236 від 07.09.2022, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Справу провадженням закрити.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Г. Б. Білінська