Справа № 480/1432/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 р. Справа № 480/1432/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 (головуючий суддя І інстанції: Кравченко Є.Д.) по справі № 480/1432/22

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Адміністрації державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби»;

- зобов`язати Адміністрацію державної прикордонної служби України оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби»;

- стягнути з Адміністрації державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 2992,40 грн. судових витрат.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Адміністрації державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язано Адміністрацію державної прикордонної служби України оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації державної прикордонної служби України судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначено, що для призначення пенсії за вислугу років необхідна наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі і не передбачено врахування вислуги років у пільговому обчисленні. Вказано, що календарна вислуга років позивача, без врахування пільгової, становить 18 років 04 місяці 2 дні, тобто менше 24 років 06 місяців, як того вимагає п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9.04. 1992 № 2262 ХІІ (далі Закон № 2262 ХІІ).

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково враховано правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а, за змістом якої, з огляду на норми ст. ст. 12, 17-1 Закону № 2262 ХІІ, пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою КМ України № 393.

Також вказано, що якщо посилатись на п. 3 постанови КМ України № 393, якою передбачений порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, то потрібно брати до уваги, що до вказаного пункту з 16.02.2022 були внесені зміни, відповідно до яких пільгове обчислення вислуги років враховується лише щодо визначення розміру пенсії, але не щодо її призначення.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги 1 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип В) в званні старшини.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18.06.2019 № 287-ОС «Про особовий склад» позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу.

На день звільнення ОСОБА_1 мав 18 років 04 місяців 02 днів вислуги років у календарному обчисленні та у пільговому обчисленні 09 років 04 місяці 12, а загалом: 27 років 08 місяців 14 днів, що підтверджується витягом із вказаного вище наказу (а.с. 8).

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, в якій просив здійснити підготовку та подання до органу, що призначає пенсію (ГУ ПФУ в Сумській області) необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

22.11.2021 відповідач листом повідомив позивача, що його вислуга складає лише 18 років 04 місяці 02 дні, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому відсутні підстави для призначення пенсії (а.с. 9-10).

Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати такі дії протиправними та зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити підготовку та подати до ГУ ПФУ в Сумській області необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Порядку № 3-1.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та з урахуванням правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, зазначив про наявність у позивача достатньої вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 ХІІ, в той час як відповідач протиправно не звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з необхідними документами для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Крім того, вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 1 500,00 грн.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в органах поліції, визначені Законом №2262-XII. Цим законом установлені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній на день звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Частиною другою статті 17 Закону №2262-XII визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно зі ст. 17-1 Закону № 2262 ХІІ у редакції, чинній на день звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в нього наявний відповідний пільговий стаж, що не заперечується відповідачем.

Положеннями статті 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

На виконання зазначеної норми КМ України прийнято постанову КМ України №393, відповідно до абзацу другого пункту першого установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

При застосуванні положень указаної вище постанови щодо обчислення вислуги років позивача для встановлення його права на призначення пенсії за вислугу років колегія суддів виходить з правової позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, згідно з якої суд відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі № 295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 360/1432/19, від 27 березня 2020 року у справі № 569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі № 750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі № 620/509/19, і, з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення при застосуванні норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Таким чином, при призначенні пенсії за вислугу років потрібно враховувати і пільгове нарахування стажу. При цьому, календарна вислуга років не є визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 та неодноразово застосовувалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20 вересня 2022 року у справі № 640/12919/20, у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 813/1263/18.

Таким чином, вказана правова позиція Верховного Суду є релевантною.

Відповідач у апеляційній скарзі також посилається на те, що пунктом 3 постанови КМ України № 393, у редакції зі змінами, внесеними постановою КМ України від 16.02.2022 № 119, передбачено, що вислуга років на пільгових умовах зараховується тільки для визначення розміру пенсії, а не для її призначення, а тому позивач не має необхідної вислуги років для призначення йому такої пенсії.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2262 ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

На підставі п. 6 Порядку № 3-1 та вказаної вище норми Закону № 2262 ХІІ слід прийти до висновку, що позивачу, як особі, яка має право на пенсійне забезпечення за Законом № 2262 ХІІ, призначається така пенсія після звільнення зі служби. Днем звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років є день подання позивачем до ГУ ПФУ в Сумській області через Адміністрацію Держприкордонслужби письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами.

Відмова відповідача у підготовці та відправленні необхідних документів до ГУ ПФУ в Сумській області для призначення позивачу пенсії була прийнята 22.11.2021, тобто до внесення змін від 16.02.2022 до постанови КМ України № 393.

Оскільки звернення позивача з заявою відповідно до Порядку № 3-1 до відповідача відбулося до внесення змін до постанови КМ України № 393, на які посилається апелянт, то необхідно встановити чи мають вказані зміни зворотну дію в часі.

Частиною першою статті 58 Конституції України установлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання щодо дії законів та інших нормативно-правових актів у часі було предметом розгляду Конституційного Суду України, який у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абз. 2 п. 2 мотивувальної частини рішення).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та наведене вище рішення Конституційного Суду України, при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії за вислугу років відповідач повинен був керуватися постановою КМ України № 393 у редакції, чинній на день звернення позивача з такою заявою.

Предметом судового розгляду в суді першої інстанції була відмова відповідача від вчинення дії, направлених на виконання свого обов`язку щодо оформлення та направлення необхідних документів для призначення пенсії. Доводи відповідача про законність відмови позивачу в оформленні та поданні необхідних документів до ГУ ПФУ в Сумській області, викладені в апеляційній скарзі, які ґрунтуються на внесенні змін від 16.02.2022 до постанови КМ України № 393, суперечать нормам Конституції України щодо дії законів та інших нормативно-правових актів у часі.

Згідно з абз. 1 п. 3 постанови КМ України № 393, у редакції, чинній на день звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, зокрема, один місяць служби за три місяці: період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції наявність у позивача 18 років 04 місяців 02 днів вислуги років у календарному обчисленні та у пільговому обчисленні 09 років 04 місяці 12, а загалом: 27 років 08 місяців 14 днів, тобто необхідну кількість вислуги років, яка передбачена п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, для призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач на день звернення до відповідача з відповідною заявою мав право на призначення пенсії за вислугу років, що в свою чергу кореспондується з обов`язком Адміністрації Держприкордонслужби після отримання такої заяви направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведені норми права, враховуючи, що не вчинення відповідачем відповідних дій призвело до порушення права позивача у спірних відносинах, суд першої інстанції обрав вірний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Адміністрації державної прикордонної служби України оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними у справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржником рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 по справі № 480/1432/22 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова