Справа № 160/12178/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/12178/19

головуючий суддя І інстанції Златін С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року в адміністративній справі №160/12178/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баланс-Клуб" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " Баланс-Клуб" звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень № ДН 2748/1858/АВ/П від 21.10.2019 року та постанови про накладення штрафу №ДН 2748/1858/АВ/ТД-ФС/559 від 07.11.2019 року на загальну суму 1 126 710.00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2022 року, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Баланс-Клуб" було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН 2748/1858/АВ/ТД-ФС/559 від 07.11.2019 року на загальну суму 1 126 710.00 грн.

Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень № ДН 2748/1858/АВ/П від 21.10.2019 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Вказані судові рішення були оскаржені відповідачем в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 16.02.2022 року касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року було скасовано, а справу № 160/12178/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом нового розгляду справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Баланс-Клуб" було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН 2748/1858/АВ/ТД-ФС/559 від 07.11.2019 року на загальну суму 1 126 710, 00 грн.

Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень № ДН 2748/1858/АВ/П від 21.10.2019 року

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

12.09.2022 року позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 51000 грн. разом із договором про надання правової допомоги, специфікаціями, актами приймання-передачі наданих послуг, рахунками, платіжними дорученнями, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року заяву позивача було задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баланс-Клуб» витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якому посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову відмову в задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що стягнуті витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що належною сумою правничої допомоги до стягнення є 18000.00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2019 року року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 036-к.

Відповідно до специфікацій від 15.10.2019 року № 1, від 22.07.2020 року № 2, від 22.01.2021 року № 3, від 26.05.2022 року № 4 сторони погодили перелік послуг та їх вартість у тому числі у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У матеріалах справи міститься копії актів прийняття передачі наданих послуг № 001 від 20.02.2020 року, № 002 від 20.10.2020 року, № 003 від 11.03.2021 року, № 004 від 08.09.2022 року, у яких вказані надані адвокатом послуги позивачу в т.ч. і у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а також у суді першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до платіжних доручень від 23.10.2019 року № 656, від 16.02.2021 року № 63, від 19.10.2020 року № 344, позивачем було сплачено адвокату Беззубкіну С.М. винагороду за надану правничу допомогу у загальному розмірі 51000.00 грн.

Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 18000.00 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатським об`єднанням послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи в судах у співмірності до наданих послуг обґрунтовано було визначено у розмірі 18000.00 грн

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311 ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року в адміністративній справі №160/12178/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко