Справа № 810/1468/16
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року Київ № 810/1468/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Інспекція), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № 111/ від 19.04.2016, згідно з яким позивач має сплатити 24734, 40 грн., з них: 19787, 52 грн. (податкове зобов`язання) та 4946, 88 грн. (штрафні (фінансові) санкції) за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в частині нарахування 22452, 94 грн. (17962, 88 грн. (податкового зобов`язання) та 4490, 65 грн. (штрафні (фінансові) санкції));

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/10 від 07.04.2016, згідно з якою станом на 07.04.2016 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 45775, 22 грн., в частині нарахування НОМЕР_1 , 42 грн. єдиного внеску;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 112/ від 19.04.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, згідно з яким ОСОБА_1 донараховано штрафні санкції в сумі 4577, 52 грн. в частині нарахування 4070, 04 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення та вимога є протиправними та підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті відповідачем на підставі помилкових висновків, сформованих за результатами позапланової перевірки, про яку позивача було повідомлено неналежним чином, що позбавило його можливості подати податковому органу первинні документи, які підтверджують надходження коштів на рахунки позивача та понесені ним витрати за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, і відповідно, їх неврахування відповідачем при прийнятті спірних актів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 позов було задоволено, визнано протиправними та скасовано оскаржувані акти індивідуальної дії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017, рішення суду першої інстанції було скасовано, а в задоволенні позову - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2022 рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що як вбачається зі змісту акта перевірки, при визначенні об`єкта оподаткування ФОП ОСОБА_1 . Інспекція використовувала документальне підтвердження щодо сум виплачених на користь ФОП ОСОБА_1 доходів, що надійшло від контрагентів, та, зокрема, відомості з Центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми нарахованих та виплачених доходів (ознака доходу 157) і інформацію про надходження коштів від покупців та замовників на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 , тоді як при визначенні витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, Інспекція такою можливістю не скористалася.

У свою чергу, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на витрати, наступають за умови фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та їх підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому, ані суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, ані суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не дослідили необхідні докази, зокрема, первинні бухгалтерські документи, копії яких наявні в матеріалах справи, зміст яких дає можливість визначити дійний розмір чистого оподатковуваного доходу підприємця, який є об`єктом оподаткування та, як наслідок, не перевірили правомірність визначення ФОП ОСОБА_1 грошових зобов`язань та застосованих штрафних (фінансових) санкцій згідно оспорюваних рішень, а також виставлення ФОП ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) та її розміру.

Викладені висновки стали підставами для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 19.07.2022 справа прийнята до провадження судді Шевченко А.В., розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Також зазначеною ухвалою замінено первісного відповідача Білоцерківську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київської області на належного - Головне управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області).

Представником відповідача до суду подано письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що спірні акти індивідуальної дії прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством, за результатами перевірки позивача, якою виявлені порушення вимог Податкового кодексу України, отже є правомірними та скасуванню не підлягають. Також зауважив, що на дату складання акта перевірки позивач будь-яких первинних та інших документів відповідачу не надавав, що унеможливило надання їм оцінки при формуванні висновків перевірки поряд з виявленими порушеннями.

Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи висновки Верховного суду, суд встановив таке.

Інспекція провела документальну позапланову документальну невиїзну перевірку позивача з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб, нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої було складено акт від 07.04.2016 № 350/17-2//74 (далі - акт) (том 1, а.с. 13-24), яким встановлено, що позивачем порушені вимоги:

пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню, на загальну суму 131917, 00 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 19787, 52 грн.;

абзацу другого пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 45775, 22 грн.

У свою чергу, Інспекцією складено акт від 07.04.2016 № 201/17-2/ про неможливість вручення позивачу акту перевірки від 07.04.2016 № 350/17-2//74, у зв`язку із чим акт був скерований позивачу поштовою кореспонденцією з повідомленням про вручення та був отриманий ним 11.04.2016 (том 1, а.с. 108-109).

На підставі акта, Інспекцією були прийняті наступні акти індивідуальної дії (том1, а.с. 10-12):

податкове повідомлення-рішення від 19.04.2016 № 111/, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на 24734, 40 грн., а саме: на 19787, 52 грн. - за податковими зобов`язаннями; на 4946, 88 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

рішення № 112/ від 19.04.2016, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 4577, 52 грн., у зв`язку з донарахуванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 45775, 22 грн.;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2016 № Ф-/10, якою від позивача вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 45775, 22 грн.

Зі змісту акта судом встановлено, що підставою для прийняття зазначених спірних актів індивідуальної дії стали висновки Інспекції, сформовані на підставі наступних обставин.

Інспекцією в акті зазначено, що про проведення перевірки позивач проінформований письмовим повідомленням від 17.03.2016 за № 2308/17/2 та копією наказу від 17.03.2016 № 307, які надіслані платнику податків поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 289 від 17.03.2016. Також зазначено, що на письмовий запит Інспекції № 466/17-2/109/50 від 21.01.2016 позивач щодо руху коштів по розрахунковим рахункам за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 не надав.

Водночас, згідно з доводами представника відповідача, вказані відправлення не були отримані позивачем та повернулися відповідачу з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що на його думку можна вважати належним повідомленням позивача.

У той же час судом із матеріалів справи встановлено, що вказані документи направлялись позивачу різними поштовими відправленнями, а саме: № 289 (наказ) та № 133 (запит) (том 1, а.с. 117).

Натомість, при перевірці Інспекцією було використано: відомості з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми нарахованих та виплачених доходів; податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (1ДФ) покупців (отримувачів послуг); інформація та документальне підтвердження, отримане від ТОВ «Кам`янець-Подільський електромеханічний завод» від 10.02.2016 № 89/12; інформація та документальне підтвердження, отримане від ТОВ «Електроприбор» від 28.01.2016 № 5; інформація та документальне підтвердження, отримане від ТОВ СП «Укрінтерм» від 26.01.2016 № 0085; інформація з бази даних ІС «Податковий блок».

На підставі наведеного Інспекцією було встановлено, що за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 позивач перебував на загальній системі оподаткування відповідно до статті 33 Податкового кодексу України.

Згідно з відомостями з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів встановлено, що позивачу виплачувався дохід по 157 ознаці за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 в сумі 131957, 05 грн.

У зв`язку з ненаданням позивачем інформації щодо взаємовідносин з ТОВ «Кам`янець-Подільський електромеханічний завод», ТОВ «Електроприбор», ТОВ СП «Укрінтерм», перевіркою правильності визначення валового доходу, відображеного в декларації про майновий стан та доходи, з даними про суми валового доходу, встановленими в ході перевірки, встановлено заниження суми отриманих доходів в сумі 131957, 05 грн. за 2014 рік.

Перевіркою правильності визначення суми загального оподатковуваного доходу у загальній сумі 131957, 05 грн. встановлено, що на формування цього показника мало вплив здійснення діяльності посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

Згідно з декларацією про майновий стан та доходи валовий дохід приватного підприємця за перевіряємий період складає 0, 00 грн., фактично валовий дохід складає 131957, 05 грн., в тому числі: надходження коштів від покупців та замовників на розрахунковий рахунок - 131957, 05 грн.

Перевіркою правильності визначення суми загального оподатковуваного доходу в сумі 131957, 05 грн. на підставі таких документів: копії банківських виписок, отримані від контрагентів, встановлено заниження валового доходу в сумі 131957, 05 грн., а саме позивачем в порушення пунктів 177.1, 177.2 та 177.3 статті 177 Податкового кодексу України не включено до валових доходів за 2014 рік суму коштів, отриману від контрагентів, зокрема: 119139, 35 грн. - отриману від ТОВ «Кам`янець-Подільський електромеханічний завод» за договором від 10.01.2014 № 11; 8077, 60 грн. - отриману від ТОВ «Електроприбор» за договором від 15.08.2014 № 38; 4700, 10 грн. - отриману від ТОВ СП «Укрінтерм» за договором від 15.08.2014 № 38.

В результаті заниження позивачем валового доходу на суму 131957, 05 грн., занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік в сумі 19787, 52 грн.

Відповідно, у зв`язку зі встановленням заниження позивачем суми отриманого чистого доходу в сумі 131957, 05 грн., встановлено заниження суми доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням максимальної величини в сумі 131957, 05 грн., в результаті чого занижено нарахування єдиного соціального внеску в сумі 45775, 22 грн. за 2014 рік.

У свою чергу, відповідно до наданих позивачем доказів у справі судом встановлено, що позивач зареєстрований в ЄДРПОУ 29.01.1997, як фізична особа-підприємець, взятий на облік платника податків 25.05.1998 та є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 67488305 НВ № 468926 від 26.05.1998.

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, поданої 17.04.2016, позивачем визначено наступні показники: загальна сума річного оподатковуваного доходу - 12166, 00 грн. (рядок 12); сума податку/збору, які підлягають сплаті самостійно - 1824, 90 грн. - податок на доходи фізичних осіб; 182, 49 грн. - військовий збір.

Разом із тим, позивачем надані суду первинні документи на підтвердження понесених ним у 2014 році витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, що не було враховано Інспекцією під час перевірки, а саме: рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, меморіальна ордери, платіжні доручення щодо придбання: у ТОВ «БЦ Друзі» паперу на суму 324, 91 грн., на суму 1199, 04 грн. та на суму 329, 56 грн.; у ПП «Поліум» друкованої продукції на суму 13369, 80 грн.; у ТОВ «УДЕН-Україна» електроприладів на суму 3320, 00 грн. та на суму 2223, 00 грн.; у ТОВ «Надійний Компаньйон» приладів на суму 1359, 00 грн.; у ТОВ «Меран Пром» приладдя на суму 42607, 68 грн. та на суму 71911, 80 грн.

Уважаючи прийняті Інспекцією спірні акти індивідуальної дії протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзацу 1 пункту 44.3 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 996), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із частиною першої статті 9 Закону № 996, первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом із тим, норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику, як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.07.2022 у справі № 810/1468/16.

Відповідно до підпунктів 72.1.1, 72.1.5 пункту 72.1 статті 72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів; за результатами податкового контролю.

Інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу (пункту 73.1 статті 73 Кодексу).

Згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Як встановлено з матеріалів справи, Інспекцією позивачу надсилався запит у порядку пункту 73.3 статті 73 Кодексу про надання письмових пояснень та документального підтвердження від 21.01.2016 № 466/17-2/109/50, поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за № 289 від 17.03.2016. При цьому, згідно з доводами представника відповідача, вказане відправлення не було отримано позивачем та повернулося Інспекції з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», у зв`язку із чим податковий орган дійшов висновку про відсутність документів та провів перевірку на підставі інформації з бази даних та інформації, наданої контрагентами щодо доходів позивача.

Разом із тим, згідно з доводами позивача він не отримував поштове відправлення за № 289 та дізнався про перевірку вже після її проведення.

Водночас, судом із матеріалів справи встановлено, що наказ на проведення перевірки та запит про надання документів направлялися позивачу різними поштовими відправленнями, а саме: наказ відправленням за № 289; запит відправленням за № 133 (том 1, а.с.117). Проте документально підтверджено повернення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» лише щодо відправлення за № 289 (том 1, а.с. 118).

Таким чином, у взаємозв`язку з наведеним нормами та обставинами справи, суд доходить висновку про те, що відповідачем не доведено належне виконання вимог статті 73 Кодексу, що позбавило позивача можливості подати до перевірки наявні у нього первинні документи на підтвердження отриманих доходів та понесених витрат на підставі відповідного запиту.

При цьому, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з підпунктами 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1, пункту 78.4 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема: якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Разом із тим судом встановлено, що копія наказу щодо проведення перевірки від 17.03.2016 № 307 позивачу під розписку не вручено.

Також судом встановлено, що в наказі від 17.03.2016 № 307 вказано підставу проведення перевірки підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України, у той час, як в тексті преамбули наказу також вказано про надходження службової записки від відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб, майнових податків та ЄСВ від 07.12.2015 № 1053/17-01 про порушення позивачем податкового законодавства щодо нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та нарахування, обчислення і сплати ЄСВ, що охоплюється підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Наведене дає суду підстави вважати, що суб`єкт владних повноважень намагався маніпулювати та підміняти норм податкового законодавства, зокрема, щодо підстав для проведення перевірки позивача.

Окрім наведених процедурних порушень з боку Інспекції, судом також встановлено інші порушення положень податкового законодавства, що впливають на правомірність спірних актів індивідуальної дії.

Стаття 177 Кодексу регулює питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункту 177.1 статті 177 ПК України).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 ПК України).

Таким чином, оскільки об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід, визначений, як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю платника податку, то податковий орган для правильного визначення об`єкта оподаткування має встановлювати обставини, як отримання доходу (його розмір), так і понесених витрат (їх розмір).

Натомість, порушуючи наведені положення пункту 177.2 статті 177 ПК України, Інспекція за результатами перевірки позивача визначила об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб виходячи лише з оцінки отриманих позивачем доходів за 2014 рік. Будь-яких дій щодо встановлення наявності (відсутності) документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю позивача, Інспекцією не вчинялось, що свідчить про невірне визначення Інспекцією об`єкта оподаткування.

Водночас, відповідно до підпунктів 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому суд уважає, що документами, які підтверджують понесені витрати, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують акт оплати товарів, робіт, послуг.

Так позивач подав до суду первинні документи на підтвердження понесених ним у 2014 році витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, що не було враховано Інспекцією під час перевірки, а саме: рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, меморіальна ордери, платіжні доручення щодо придбання: у ТОВ «БЦ Друзі» паперу на суму 324, 91 грн., на суму 1199, 04 грн. та на суму 329, 56 грн.; у ПП «Поліум» друкованої продукції на суму 13369, 80 грн.; у ТОВ «УДЕН-Україна» електроприладів на суму 3320, 00 грн. та на суму 2223, 00 грн.; у ТОВ «Надійний Компаньйон» приладів на суму 1359, 00 грн.; у ТОВ «Меран Пром» приладдя на суму 42607, 68 грн. та на суму 71911, 80 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у 2014 році, окрім доходу, позивачем також були понесені витрати, що документально ним підтверджені, що Інспекцією не було враховано під час перевірки, внаслідок чого позивачу невірно визначено об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень статті 4, 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Отже внаслідок невірного визначення Інспекцією об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, позивачу безпідставно збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та донараховано єдиний внесок загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом із тим, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності прийнятих Інспекцією спірних актів індивідуальної дії. У той же час, позивачем документально підтверджено наведені ним у позові доводи та обставини.

Водночас, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

У взаємозв`язку з наведеним суд доходить висновку про те, що внаслідок невірного визначення позивачу об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, Інспекцією прийняті спірні акти індивідуальної дії, які не відповідають критеріям правомірності, отже підлягають скасуванню в силу своєї протиправності, у частині, що заявлено позивачем у позові.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 672, 27 грн., що підтверджується квитанцією № 16217249 від 27.04.2016, отже зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 7, 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київської області № 111/ від 19.04.2016, згідно з яким ОСОБА_1 має сплатити 24 734, 40 грн., з них: 19 787, 52 грн. (податкове зобов`язання) та 4 946, 88 грн. (штрафні (фінансові) санкції) за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в частині нарахування 22 452, 94 грн. (17 962, 88 грн. (податкового зобов`язання) та 4 490, 65 грн. (штрафні (фінансові) санкції)).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київської області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-/10 від 07.04.2016, згідно з якою станом на 07.04.2016 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 45 775, 22 грн., в частині нарахування 40 703, 42 грн. єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київської області № 112/ від 19.04.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, згідно з яким ОСОБА_1 донараховано штрафні санкції в сумі 4 577, 52 грн. в частині нарахування 4 070, 04 грн. штрафних санкцій.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений ним судовий збір в сумі 672, 27 грн. (шістсот сімдесят дві гривні 27 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (ЄДРПОУ ВП: 44096797; 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корпус А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.