Справа № 200/4940/22
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви

про виправлення описки в рішенні суду,

про залишення без розгляду заяви

про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

та про відмову в ухваленні додаткового рішення

30 грудня 2022 року Справа №200/4940/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду, про постановлення додаткового рішення та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, подану в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії,

встановив:

21 листопада 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий на адресу суду 02 листопада 2022 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 26 190,18 грн;

- стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану суму пенсії у розмірі 26 190,18 грн.

09 грудня 2022 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/4940/22, яким позов задовольнив повністю, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за віком, нарахованої за період з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року, в сумі 26 190,18 грн;

- стягнув з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 пенсію за віком, нараховану за період з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року, в сумі 26 190 (двадцять шість тисяч сто дев`яносто) гривень 18 копійок.

27 грудня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якої дії представник адвокат Логінов Д.В., від 23 грудня 2022 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 200/4940/22, яким вирішити питання:

- про виправлення описки в пункті 4 резолютивної частини стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 992,40 грн;

- про стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000,00 грн.

Заяву просила розглянути в порядку письмового провадження.

Розглядаючи заяву позивача по суті, суд виходить з такого.

Щодо наявності підстав для виправлення описки в рішенні суду.

Питання виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні регламентує ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Згідно з ч. 1 ст. 253 КАС суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Верховний Суд в постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 524/7611/16-а зазначив, що описки це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків тощо. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів тощо. Вирішуючи питання щодо виправлення описки, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

В постанові від 06 липня 2022 року у справі № 826/16793/17 Верховний Суд навів такі висновки:

«[…]

Положеннями ч. 1 ст. 253 КАС України передбачено, що суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Тобто, правила даної норми передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру описки та очевидні арифметичні помилки.

При цьому опискою в розумінні ст. 253 КАС України, визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.

Отже, з метою оперативного та дієвого усунення помилок технічного (неюридичного, непроцесуального) характеру в судовому рішенні застосовується інструмент виправлення описок (помилок правопису, які впливають на зміст чи порядок виконання судового рішення) і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні (переважно щодо здійснення розрахунків у контексті задоволення позовних вимог фінансового характеру) під час засідання адміністративного суду, який прийняв таке рішення, як із його власної ініціативи, так і за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи, незалежно від набрання судовим рішення законної сили.

Виправлення описки чи очевидної арифметичної помилки не є тотожною процесуальною дією до внесення до тексту судового рішення виправлень за правилами ч. 9 ст. 243 КАС України, у межах якого виправлення вносяться в текст судового рішення після його виготовлення до моменту проголошення і вручення.

Таким чином, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

[…]».

Як свідчить мотивувальна частина рішення суду від 09 грудня 2022 року, під час вирішення питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи № 200/4940/22 суд виходив з такого:

«[…]

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі Закон № 3674).

В силу приписів абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674 позовна заява належить до об`єктів справляння судового збору, а особа, яка звернулася з нею до суду, не належить до суб`єктів, яким згідно з нормами ст. 5 Закону № 3674 встановлені пільги щодо його сплати.

Ч. 1 ст. 4 Закону № 3674 передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674 за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява належить до об`єктів справляння судового збору відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674, а особа, яка її подала, в силу приписів ч. 1 ст. 2 цього Закону є платником судового збору.

Докази належності позивача до суб`єктів, яким ст. 5 Закону № 3674 встановлені пільги щодо сплати судового збору, суду не надані.

Ч. 1 ст. 4 Закону № 3674 визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674 за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 481,00 гривень.

Вимоги позивача мають майновий характер.

Отже, судовий збір за подання цього позову становить 992,40 грн (2 481,00 грн х 0,4), оскільки (26 109,18 грн х 1% = 261,09 грн, що є меншим за 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ч. 2 ст. 9 Закону № 3674 на суд покладено обов`язок перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3674 судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підтвердження судових витрат по сплаті судового збору позивач надала квитанцію від 29 вересня 2022 року № 165635352 про сплату судового збору в сумі 992,40 грн.

Перевіряючи зарахування судового збору до Державного бюджету України, суд встановив, що 992,40 грн, сплачені представником позивача адвокатом Логіновим Д.В. за подання до суду позову ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 29 вересня 2022 року № 165635352, зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України як судовий збір за подання позовної заяви ОСОБА_1 , що надійшла до Донецького окружного адміністративного суду 06 жовтня 2022 року і розглядалася в рамках справи № 200/4502/22.

07 жовтня 2022 року у справі № 200/4502/22 суд постановив ухвалу про повернення позовної заяви.

Оскільки всупереч приписам ч. 5 ст. 6 Закону № 3674 замість сплати судового збору на загальних підставах за повторно подану позовну заяву ОСОБА_1 під час повторного звернення до суду в якості документа про сплату судового збору надала квитанцію від 29 вересня 2022 року № 165635352 і судовий збір зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України у справі № 200/4502/22, підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн відсутні.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а позивач судовий збір у справі № 200/4940/22 не сплатила, на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області належить стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн.

При цьому позивач не позбавлена права звернутися з клопотанням про повернення судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674 у справі № 200/4502/22.

Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані, а тому вони не підлягають розподілу.

[…]».

Таким чином, зміст пункту 4 резолютивної частини рішення суду від 09 грудня 2022 року, яким передбачено стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь держави судового збору в сумі 992,40 грн, повною мірою відповідає його мотивувальній частині.

Під час викладення пункту 4 резолютивної частини рішення від 09 грудня 2022 року жодних описок суд не допустив.

Позивач просить виправити описку в пункті 4 резолютивної частини рішення суду від 09 грудня 2022 року шляхом стягнення судового збору в сумі 992,40 грн з ГУ ПФУ в Донецькій області на її корись.

Однак така заява не підлягає задоволенню, оскільки по суті позивач порушує питання не про виправлення описки в судовому рішенні, а про фактичну зміну змісту ухваленого судом рішення в частині стягнення судового збору.

Щодо наявності підстав для ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ч. 3 ст. 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Ч. 3 ст. 143 КАС передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 143 КАС у випадку, передбаченому ч. 3 цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст. 252 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В силу вимог ч. 7 ст. 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, нормами процесуального закону визначено чіткий строк, протягом якого учасник справи може звернутися до суду з заявою щодо відшкодування за рахунок іншої сторони витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, а саме до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Однак, умовою для реалізації процесуального права на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення (у спосіб ухвалення додаткового рішення) є зроблена про це заява до закінчення судових дебатів, (тобто до закінчення розгляду справи по суті).

У такому випадку учасник справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду зобов`язаний надати суду докази на підтвердження розміру таких витрат. Правовим наслідком невиконання цього обов`язку є залишення без розгляду заяви про вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вимоги ч. 7 ст. 139 КАС щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, підлягають застосуванню і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати не проводяться. Така правова позиція підтримується Верховним Судом, про що свідчить, постанова від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

Суд зазначає, що з заявою про понесення витрат на професійну правничу допомогу та про намір подати докази з метою відшкодування цих витрат до закінчення розгляду цієї справи позивач не зверталася.

В позовній заяві від 02 грудня 2022 року ОСОБА_1 просила стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на її користь судовий збір в розмірі 992,40 грн.

23 грудня 2022 року, тобто на чотирнадцятий день після ухвалення рішення у справі, позивач, від імені якої діяв представник адвокат Логінов Д.В., засобами електронного зв`язку надіслала на електронну пошту суду заяву про постановлення додаткового рішення та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

За цих обставин заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 7 ст. 139 КАС, а у задоволенні заяви про постановлення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 44, 47, 132, 139, 143, 241, 243, 248, 252, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1. У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні суду відмовити.

2. Заяву позивача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

3. У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

5. Повний текст ухвали складений і підписаний суддею 30 грудня 2022 року.

Суддя Т.О. Кравченко