Справа № 260/4044/21
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2022 рокум. Ужгород№ 260/4044/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Карпинець І. В.,

представника відповідача Стегура Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 грудня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 27 грудня 2022 року.

ОСОБА_1 , в особі представника Карпинець І.В., звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської обласної державної адміністрації, якою просить: 1) Визнати протиправним розпорядження Голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 165-р від 02.08.2021 року щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади з 03.08.2021 року в порядку ст. 86 Закону України "Про державну службу"; 2) Зобов`язати Закарпатську обласну державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 на посаді Директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації; 3) Зобов`язати Закарпатську обласну державну адміністрацію відшкодувати ОСОБА_1 відповідну суму заробітної плати за час вимушеного прогулу, що становить 897,49 грн. за кожен день вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 серпня 2021 року головою Закарпатської ОДА видано розпорядження № 165-р про звільнення позивача із займаної посади з 03.08.2021 року в порядку статті 86 Закону України «Про державну службу», на підставі відповідної заяви позивача. Позивач зазначає, що відповідну заяву написав завчасно за усною вказівкою голови Закарпатської ОДА ОСОБА_2 , однак без зазначення в ній дати. Відтак, вважає, що був неправомірно звільнений шляхом проставляння на такій заяві відповідної дати невстановленими особами.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року призначено комплексну почеркознавчу та технічну експертизу документів у даній справі та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року, у зв`язку із надходженням до суду клопотання судового експерта поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 31 березня 2022 року призначено судову почеркознавчу експертизу в даній справі та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи.

Ухвалою суду від 12 травня 2022 року поновлено провадження у справі, у зв`язку із надходженням до суду клопотання судового експерта.

Ухвалою суду від 24 травня 2022 року призначено судову почеркознавчу експертизу в даній справі та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи.

Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року поновлено провадження у справі, у зв`язку з одержанням результатів експертизи.

08 серпня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, якою доповнив вимоги позовної заяви вимогами про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.

14 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи висновку від 07 листопада 2022 року № 8787 експерта Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження на замовлення Закарпатської обласної державної адміністрації.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що 19 липня 2021 року позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням, на підставі якої і видано розпорядження голови Закарпатської ОДА від 02 серпня 2021 року № 165-р, яким його звільнено з посади директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації, відповідно до статті 86 Закону України «Про державну службу». Відповідач зазначає, що поведінка позивача після написання ним заяви про звільнення свідчить про намір та свідоме бажання звільнитися, оскільки позивач без жодних зауважень та заперечень ознайомився з оскарженим розпорядженням про звільнення та позивач особисто звернувся до голови обласної державної адміністрації з відповідною заявою про повний розрахунок. Відтак, оскаржене розпорядження прийняте в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України, оскільки підставою для його прийняття була особиста заява позивача, що містили прохання звільнити його із займаної посади.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги позовної заяви та вимоги заяви про збільшення позовних вимог, з підстав, що наведені у позовній заяві та відповіді на відзив, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 05.06.2020 № 66-р ОСОБА_1 з 09 червня 2020 року призначений на посаду директора департаменту економічного розвитку і торгівлі Закарпатської обласної державної адміністрації, як переможець конкурсу, зі встановленням випробування строком 3 місяці.

Відповідно до розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 01 лютого 2021 року № 22-р , «Про структуру обласної державної адміністрації» ОСОБА_1 повідомлено про реорганізацію юридичної особи публічного права - департаменту економічного розвитку і торгівлі Закарпатської обласної державної адміністрації та попереджено про припинення державної служби та звільнення його з посади директора департаменту відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про скорочення йому терміну попередження про припинення державної служби та звільнення із займаної посади 19.02.2021 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 15 лютого 2021 року № 33-р ОСОБА_1 звільнено з посади директора департаменту економічного розвитку і торгівлі Закарпатської обласної державної адміністрації 19 лютого 2021 року у зв`язку з реорганізацією департаменту економічного розвитку і торгівлі обласної державної адміністрації, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», скоротивши йому термін попередження.

Заявою від 19 лютого 2021 року позивач відкликав заяву про скорочення йому терміну , попередження та звільнення із займаної посади від 11 лютого 2021 року, у зв`язку з чим було видане розпорядження голови обласної державної адміністрації від 19 лютого 2021 року №40-р, яким було визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови обласної державної адміністрації від 15 лютого 2021 року № 33-р.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 05 квітня 2021 року № 87-р ОСОБА_1 звільнено з посади директора департаменту економічного розвитку і торгівлі Закарпатської обласної державної адміністрації 06 квітня 2021 року, за його згодою, в порядку переведення для подальшої роботи в департаменті економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з урахуванням статті 41 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2021 року № 89-р ОСОБА_1 призначено з 07 квітня 2021 року на посаду директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації в порядку переведення з департаменту економічного розвитку і торгівлі Закарпатської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 02.08.2021 року № 165-р ОСОБА_1 звільнено з посади директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації 03 серпня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 19 липня 2022 року, відповідно до статті 86 Закону України «Про державну службу».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII).

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Згідно із ч. 1 ст. 86 Закону № 889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону № 889-VIII державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (ч. 3 ст. 86 Закону № 889-VIII).

Системний аналіз норм Закону № 889-VIII, а також предмет цього спору свідчить про те, що при вирішенні питання щодо правомірності звільнення державного службовця за його власним бажанням необхідно з`ясувати чи було волевиявлення державного службовця на звільнення; чи закінчився двотижневий строк попередження або чи була взаємна домовленість сторін про звільнення до закінчення строку попередження.

Основними умовами припинення державної служби за частиною першою статті 86 Закону № 889-VIII є наявність заяви працівника на звільнення саме із зазначенням бажаної дати звільнення, що є істотною умовою для припинення державної служби за власним бажанням. Водночас, визначення дати звільнення є обов`язковою умовою досягнення взаємної домовленості з суб`єктом призначення, оскільки при наявності лише заяви про звільнення за власним бажанням та у випадку недосягнення взаємної домовленості щодо дати звільнення, державний службовець підлягає звільненню на підставі частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу», оскільки частина друга вказаної статті передбачає умови звільнення державного службовця до закінчення двотижневого строку встановленого частиною першою статті 86 Закону № 889-VIII.

Як вже встановлено судом, розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 02 серпня 2021 року № 165-р «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято відповідно до статті 86 Закону України «Про державну службу» та на підставі заяви ОСОБА_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року судом витребувано від Закарпатської обласної державної адміністрації оригінал особової справи ОСОБА_1 .

20 грудня 2021 року до суду від Закарпатської обласної державної адміністрації надійшов оригінал особової справи ОСОБА_1 та оригінал заяви ОСОБА_1 від 19.07.2021 року про звільнення.

Дослідивши оригінал заяви позивача від 19 липня 2022 року (належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи) про звільнення його з посади за власним бажанням, суд становив, що вказана заява не містить дати, з якої позивач має намір звільнитися за власним бажанням. Вказана заява містить тільки дату її підписання. В той же час, позивач заявив, що заяву на звільнення ним було написано завчасно без зазначення дати її підписання.

З метою встановлення вказаної обставини, судом, в межах даної адміністративної справи призначалася почеркознавча експертиза та відповідно до висновку експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ від 27 червня 2022 року № СЕ-19/107-22/3329-ПЧ дату заяви від 19 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора департаменту економічного та регіонального розвитку торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації виконано не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 101 КАС України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 КАС України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи (ч. 4 ст. 101 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 101 КАС України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Згідно з ч. 7 ст. 101 КАС України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства (ч. 2 ст. 104 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 104 КАС України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В частині першій ст. 108 КАС України зазначається, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

У свою чергу частинами 1-3 ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наведені процесуальні норми в їх системному взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що наявний в матеріалах справи висновок судового експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ від 27 червня 2022 року № СЕ-19/107-22/3329-ПЧ, складений за результатами проведення почеркознавчої експертизи є належним, допустимим і достовірним доказом з огляду на його відповідність встановленим процесуальним законом критеріям щодо засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення

Відповідач надав суду висновок експерта Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 07 листопада 2022 року № 8787 за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження на замовлення відповідача.

Відповідно до вказаного висновку, вирішити питання про те, чи виконано дату заяви від 19 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту економічного та регіонального розвитку торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації не надалось можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині висновку експерта.

Підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) одним із підвидів криміналістичної експертизи є почеркознавча експертиза.

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5) для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Із вищевказаного висновку вбачається, що експерту для проведення судово-почеркознавчого дослідження надано: оригінал заяви від 19.07.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації; оригінал особової справи ОСОБА_1 ; оригінали вільних цифрових рукописних записів ОСОБА_1 виконані в документах, що не мають відношення до даної справи та за часом виконання максимально наближені до часу виконання досліджуваного документу.

В той же час, експериментальні зразки почерку позивача експерту не надавалися, та відповідно ним не досліджувалися.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що судовим експертом при проведені експертизи не дотримано Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень та порушено вимоги Інструкції про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень, що є підставою для визнання висновку недопустимим та неналежним доказом у справі.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності дослідження експериментальних зразків почерку викладена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 569/486/21.

В той же час, суд зазначає, що основними умовами для припинення державної служби за частиною першою статті 86 Закону № 889-VIII є строк, з якого припиняється державна служба, оскільки державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Визначення дати звільнення є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених частиною першою статті 86 Закону № 889-VIII.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03 грудня 2020 року №140/3179/19, та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи.

Водночас частиною першою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною другою статті 38 КЗпП України встановлено, що якщо працівник у своїй заяві не вказав причин, що свідчать про неможливість продовження роботи, звільнення не може відбутися раніше настання двотижневого строку, наданого працівникові для письмового попередження власника або уповноваженого ним органу.

Таке правило зумовлене тим, що після закінчення зазначеного терміну працівник може залишитися на роботі й не вимагати розірвання трудового договору.

Отже, КЗпП України цією правовою нормою надає працівникові безумовне право на відмову від раніше поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку і власник або уповноважений ним орган не має права звільняти таку особу до закінчення строку попередження.

Крім того, закон не встановлює обов`язкової форми відмови працівника від раніше поданої заяви про звільнення, чим наділяє працівника дискреційними повноваженнями, тобто правом на власний розсуд обирати спосіб доведення своєї волі до відома власника або уповноваженого ним органу.

За цих обставин зі змісту означених норм права вбачається, що звільнення працівника раніше спливу двотижневого строку є протиправним, крім випадків, коли працівником вказується у заяві бажана дата звільнення з зазначенням при цьому поважної причини, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення.

Як вже встановлено судом, в заяві про звільнення позивача дата припинення державної служби ним не зазначена, а лише сформульовано підставу такого звільнення, а саме: за власним бажанням.

Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить висновку, що наявна у матеріалах справи заява на звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням не може свідчити про дотримання роботодавцем всіх істотних умов звільнення за власним бажанням, оскільки відсутнє узгодження та волевиявлення на звільнення на підставі ст. 86 Закону України «Про державну службу», та висновком експерта від 27 червня 2022 року № СЕ-19/107-22/3329-ПЧ підтверджено, що дату заяви від 19 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 виконано не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином, відсутність волевиявлення позивача на припинення державної служби позбавляє відповідача права на звільнення позивача на підставі ст. 86 Закону України «Про державну службу».

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, що розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 02 серпня 2021 року № 165-р «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зауважує, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а, отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що у разі встановлення незаконного звільнення, суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.01.21 № 804/958/16.

Як вбачається із розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 02 серпня 2021 року № 165-р позивача звільнено з посади директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації.

Таким чином, з урахуванням вимог статті 235 Кодексу законів про працю України позивач підлягає поновленню на посаді директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації.

Щодо дати з якої необхідно поновити позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пунктом 2.27. Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 02 серпня 2021 року № 165-р позивача звільнено з посади директора департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації 03 серпня 2021 року.

Відтак, дата звільнення 03 серпня 2021 року вважається останнім робочим днем позивача. Таким чином з 04 серпня 2021 року у позивача почався вимушений прогул. Таким чином суд вважає, що необхідно поновити позивача саме з 04 серпня 2021 року, оскільки позивач вважається таким, що 03 серпня 2021 року був на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок № 100) та згідно пункту "з" статті 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 абзацом 3 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 8 абзацу 1 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із пунктом 6 абзацом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року за № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до довідки Департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням від 10 серпня 2021 року № 05-08/320 заробітна плата позивача за червень 2021 року становила 46499,62 грн. та за липень 2021 року 15400,00 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 1473,80 грн., (61899,62 грн. сума заробітку за фактично відпрацьовані робочі дні протягом розрахункового періоду / 42 кількість робочих днів, фактично відпрацьованих у розрахунковому періоді).

Середньомісячна заробітна плата позивача становить 30949,81 грн.

Щодо періоду вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві просить відшкодувати йому суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що становить 897,49 грн. за кожен день вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на роботі.

Разом з тим, суд зазначає, що у значенні статті 235 КЗпП України вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором, тобто період з дня наступного за днем звільнення (незаконного переведення на іншу роботу) по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 грудня 2022 року №460/2014/19.

Таким чином, часом вимушеного прогулу позивача є період з 04 серпня 2021 року по 20 грудня 2022 року та становить 353 робочих днів.

При цьому, суд враховує, середньоденну заробітну плату у розмірі 1473,80 грн., визначену на підставі довідки про заробітну плату позивача за останні два місяці, що передували звільненню.

Отже, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 520251,40 грн.(1473,80 х 353).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у розмірі 30949,81 грн. підлягає негайному виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. суд зазначає, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 у справі №815/63/18 зазначив, що розглядаючи вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суди повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі особа оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Своєю чергою, позивач повинен довести зазначені обставини належними, допустимими та достовірними доказами.

Однак, позивач не надав суду ні розрахунку моральної шкоди, ні доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених відповідачем.

Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність звільнення позивача з посади, відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

В той же час, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітної плати з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 897,49 грн. до моменту фактичного поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. суд зазначає наступне.

15 грудня 2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. У вказаній заяві відповідач зазначив, що заява позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу про стягнення 3000,00 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірним характер.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що 03 вересня 2021 року між позивачем та адвокатом Карпинець І.В. укладено договір про надання правової допомоги № 03/09/21 (далі - Договір).

Відповідно до п. 4.1 Договору за послуги, що надаються адвокатом у відповідності із умовами даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі та в порядку передбаченому Додатку № 1 до даного договору.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правої допомоги № 03/09/21 від 03 вересня 2021 року адвокат на умовах даного Договору зобов`язується надати наступні послуги клієнту: надання правової допомоги у справі про незаконне звільнення, поновлення на роботі та стягнення за час вимушеного прогулу, вартість яких становить 30000,00 грн.

Відповідно до розписки від 03 вересня 2021 року клієнт передав, а адвокат отримав від клієнта гонорар в сумі 30000,00 грн., передбачений договором про надання професійної правничої допомоги № 03/09/21 про надання професійної правничої допомоги від 03 вересня 2021 року.

Крім того, представник позивача надав розрахунок-звіт про обсяг наданої правової допомоги та обсяг правової допомоги, що підлягає оплаті від 31 жовтня 2021 року.

Відповідно до вказаного розрахунку-звіту вартість наданих адвокатом послуг становить 30000,00 грн., а саме: надання консультації з питання пов`язаного з незаконним звільненням та вивчення судової практики з даного питання -2000,00 грн. (2 години); підготовка та подання адвокатом позовної заяви про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 6500,00 грн. (6,5 годин); підготовка та подання адвокатом відповіді на відзив 5500,00 грн. (5,5 грн.); підготовка та подання адвокатом клопотання про призначення експертизи 1000,00 грн. (1 година); підготовка клопотань та ознайомлення з матеріалами справи 2000,00 грн. (2 години); підготовка та подання адвокатом клопотання про збільшення позовних вимог 2000,00 грн. (2 години); підготовка та подання адвокатом заяви про розподіл судових витрат 1000,00 грн. (1 година); представництво адвокатом клієнта в суді 10000,00 грн.

Суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Також необхідно зазначити, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З наданого представником позивача розрахунку-звіту, вбачається, що вартість послуги з надання консультації з питання пов`язаного з незаконним звільненням та вивчення судової практики з даного питання визначена у розмірі 2000,00 грн.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що послуги з вивчення судової практики, є складовою процесу (послуги) підготовки позовної заяви.

Відтак, суд вважає співмірною вартість послуги з надання консультації з питання пов`язаного з незаконним звільненням у розмірі 1000,00 грн.

Крім того, суд вважає що витрати на підготовку позовної заяви у розмірі 6500,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає співмірною вартість виконаної роботи під час підготовки позовної заяви у розмірі 3000, 00 грн.

Також суд вважає не співмірною вартість послуги з підготовки та надання відповіді на відзив визначену у розмірі 5500,00 грн., оскільки такий розмір не відповідає критерію пропорційності та обсягу наданих послуг.

Крім того, суд вважає завищеною вартість послуг з підготовки клопотань та ознайомлення з матеріалами справи у розмірі 2000, 00 грн. та з підготовки та подання клопотання про збільшення позовних вимог у розмірі 2000,00 грн.

Крім того, суд враховує, що позовні вимоги позивача задоволені частково.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн. не є співмірними із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним в акті виконаних робіт переліком.

Суд зазначає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відтак, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат на правничу допомогу, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та обсяг наданих представником позивача послуг, суд виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 10000,00 грн., з яких: надання консультації з питання пов`язаного з незаконним звільненням 1000,00 грн.; підготовка та подання адвокатом позовної заяви про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 3000,00 грн.; підготовка та подання адвокатом відповіді на відзив 1000,00 грн.; підготовка та подання адвокатом клопотання про призначення експертизи 1000,00 грн. підготовка клопотань та ознайомлення з матеріалами справи та про збільшення позовних вимог 1000,00 грн.; підготовка та подання адвокатом заяви про розподіл судових витрат 1000,00 грн; представництво адвокатом клієнта в суді 2000,00 грн.

З урахуванням наведеного, заява представника позивача піддягає частковому задоволенню, та необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної державної адміністрації витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 132, 134, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 02 серпня 2021 року № 165-р «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації з 04 серпня 2021 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 серпня 2021 року по 20 грудня 2022 року в розмірі 520251,40 (п`ятсот двадцять тисяч двісті п`ятдесят одна гривня сорок копійок).

5. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економічного та регіонального розвитку, торгівлі, залучення інвестицій, забезпечення виконання державних програм та контролю за їх виконанням Закарпатської обласної державної адміністрації та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяці в розмірі 30949,81 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять гривень вісімдесят одна копійка ) підлягає до негайного виконання.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної державної адміністрації (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень).

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька