Справа № 380/8837/22
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8837/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

в с т а н о в и л а :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплати боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби України Львівській області Ф-7050-52 від 22.02.2021 зі сплати єдиного соціального внеску на суму 37788,74 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від Ф-7050-52 від 22.02.2021 на суму 37788,74 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 04.07.2011 та перебувала на загальній системі оподаткування. Позивачем змінено прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про шлюб, що видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області 18.04.2015. З 2015 року позивач діяльності як фізична особа - підприємець не вела, здійснювала догляд за дитиною, що народилася у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини яке видане Міськім відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 27.08.2015. Позивачка зазначає, що платниками єдиного внеску за осіб, які виховують дитину но досягненню нею трирічного віку є районні (міські) управління праці та соціального захисту населення. Даний порядок встановлено у Постанові КМУ № 178 від 02.03.2011 р. «Про затвердження Порядку нарахування та сплати єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб». Крім того, сплата єдиного соціального внеску за позивача органами соціального захисту населення до досягнення дитиною 3-річного віку підтверджується довідкою за формою ОК-5 від 04.02.2022 № 170384. Крім того, позивачка зазначила, що має місце порушений строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску. Проте, контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача не направлялась тривалий час (чотири роки), а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала. Вказане вище свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Просила позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що нарахування здійснені контролюючим органом позивачу як фізичній особі-підприємцю, у зв`язку із наявністю недоїмки станом на 31.01.2020 у розмірі 37778,74 грн. З огляду на вказане, Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу №Ф-7050-52 У від 22.02.2021.Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій наводить спростування доводів відповідача, викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 28.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку з 04.07.2011 року в ГУ ДПС у Львівській області (Личаківський район м. Львова), як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування. Відомості про державну реєстрацію від 01.07.2011 №0049282, орган державної реєстрації - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.

За даними реєстру страхувальників ФОП ОСОБА_1 взято на облік платником єдиного внеску (дата реєстрації в Пенсійному фонді України) - 04.07.2011, реєстраційний номер 09/00-14324.

30.09.2021 року до ГУ ДПС у Львівській області (Личаківський район м. Львова) надійшли відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо припинення державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 .

В інтегрованій картці платника податків по єдиному внеску (кбк 71040000 - єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) ФОП ОСОБА_1 проведені автоматичні нарахування єдиного внеску в загальній сумі 37788,74 грн.: за 2017 рік в сумі 8448,00 гривень за період з 01.01.2017 по 31.12.2017; за 2018 рік в сумі 9828,72 гривень за період з 01.01.2018 по 31.12.2018; за 2019 рік в сумі 11016,72 гривень за період з 01.01.2019 по 31.12.2019; за 2020 рік в сумі 8495,30 гривень за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2021 № Ф-7052-52, відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) визначено недоїмку з єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 грн.

Позивачка не погодилася із правомірністю нарахування їй заборгованості по єдиному внеску, а тому звернулася до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу частини 4 ст. 4 вказаного Закону особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464 (в редакції, яка діяла до 31.12.2017), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, яка діє з 01.01.2018, вищевказана стаття передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, підставою для формування та надіслання органом доходів і зборів платнику вимоги про сплату боргу є наявність недоїмки у платника єдиного внеску.

Разом з тим, вирішуючи справи даної категорії суди повинні враховувати, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Поряд з цим, у випадку отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної соціальної допомоги (в т.ч. по догляду за дитиною), на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок у мінімальному розмірі, обов`язок сплати такою особою, що зареєстрована як фізична особа - підприємець, єдиного внеску не виникає.

Аналогічна правова позиція щодо подвійної сплати ЄСВ викладена у постановах Верховного Суду від 18.112020 року (справа № 240/144/19) та від 27.04.2020 року (справа № 120/581/19-а).

У ході розгляду даної справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної вимоги, за позицією податкового органу, слугувала наявність в інформаційній системі органу доходів і зборів інформації про заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 37788,74 грн, на суму якої оформлено спірну вимогу.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження, позивачка ОСОБА_1 народила дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки за формою ОК-5 від 04.02.2022 сплата єдиного соціального внеску за позивача здійснювалась органами соціального захисту населення з вересня 2015 року по серпень 2018 року.

Суд зазначає, що у випадку отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної соціальної допомоги (в тому числі по догляду за дитиною), на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок у мінімальному розмірі, обов`язок сплати єдиного внеску такою особою, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, не виникає.

В 2017 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 грн. згідно Закону України № 1801-VІІ від 21.12.2016р. Про Державний бюджет України на 2017 рік.

У 2018 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3723 грн. згідно Закону України № 2246-VIII від 07.12.2017р. Про Державний бюджет України на 2018 рік.

В 2019 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4173 грн. згідно Закону України № 2629-VIII від 23.11.2018р. Про Державний бюджет України на 2019 рік.

У 2020 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4723 грн. згідно Закону України № 294-IХ від 17.11.2019р. Про Державний бюджет України на 2020 рік.

Звідси, розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2017 рік становила 8448 грн. (3200 грн. х 22 % = 704 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.) х 12 місяців).

Розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2018 рік склала 9828 грн. 72 коп. (3723 грн. х 22 % = 819 грн. 06 коп. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р.) х 12 місяців).

Розрахункова (мінімальна) сума єдиного соціального внеску за 2019 рік становила 11016 грн. 72 коп. (4173 грн. х 22 % = 918 грн. 06 коп. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2019р. по 01.01.2020р.) х 12 місяців).

У 2020 році з врахуванням пільг, наданих платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з карантином, та розміру мінімальної заробітної плати у 2020 році мінімальний єдиний внесок складає:

за І квартал 2020 року 2078 грн. 12 коп. (4723 грн х 22% х 2 (за січень і лютий місяці); за ІІ квартал 2020 року 1039 грн. 06 коп. (за червень).

Законом України № 822-ІХ від 25.08.2020p. підвищено розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2020р. до 5000 грн., що впливає на мінімальний розмір єдиного внеску. Відповідно, з 01.09.2020р. мінімальний розмір єдиного внеску становить 1100 грн на місяць (5000 грн х 22 %), через що мінімальний єдиний внесок за ІІІ квартал 2020 року склав 3178 грн. 12 коп., за IV квартал 2020 року - 2200 грн.

Матеріалами справи підтверджується сплата органами соціального захисту населення єдиного соціального внеску за позивача за 2017 рік та січень-серпень 2018 року.

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7050-52 від 22.02.2021р., якою визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску станом в сумі 37788 грн. 74 коп., сформована відповідачем із дотриманням вимог закону лише в сумі 22788,26 грн., а тому в решті нарахувань -15000,48 грн. (2017 рік 8448,00 грн, за період з січня по серпень 2018 року 6552,48 грн.) є наявними правові підстави для її часткового скасування.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази сплати за позивача єдиного внеску за вересень-грудень 2018, 2019 та 2020 рік, тому сума боргу (недоїмки) складає за вересень грудень 2018 ріку (3276,24,00 грн.), за 2019 рік (11016,72 грн.) 2020 рік (8495,30 грн.), а всього 22788,26 коп.

При цьому, суд зазначає, що частиною 16 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Разом з тим, щодо покликання позивача на порушення строків винесення податкової вимоги, не заслуговують на увагу, оскільки такі не спростовують наявність в позивача заборгованості із сплати єдиного внеску та обов`язку щодо її погашення.

Суд зазначає, що позивач як фізична особа-підприємець наділений не лише правами пов`язаними із здійсненням підприємницької діяльності, а й обов`язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України № 436-IV від 16.01.2003, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, позивач мав усвідомлювати ймовірні ризики від здійснення господарської діяльності, а також в силу положень Закону №2464 зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок у вказаний період в мінімальному розмірі.

За наведених обставин, винесення вимоги відповідачем про сплату боргу поза межами строків 15 робочих календарних днів не звільняє позивача від обов`язку щодо сплати єдиного внеску в мінімальному розмірі.

Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав - зобов`язання Головне управління ДПС у Львівській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки у розумінні ст.4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Такий спір характеризується, зокрема, тим, що у ньому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і такий спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (ст.5 КАС України).

З наведених норм права слідує, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з приписами ст.71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Статтею 72 цього Кодексу визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Згідно ст.74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021р. (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин), є нормативно-правовим актом, який визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Відповідно до вказаного Порядку:

п.2 розділу І оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення облікових показників в ІКП, який ґрунтується на принципах бухгалтерського обліку; інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу;

п.1 розділу ІІ - з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис.

З наведеного слідує, що метою відкриття та ведення органами ДПС особових рахунків за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, є облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету.

Аналіз наведених положень вказує на те, що облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДПС в ІКП за своєю юридичною природою не є тими діями суб`єкта владних повноважень, які породжують для платників податків будь-які правові наслідки.

Отже, саме по собі відображення в інтегрованій картці платника відповідних відомостей не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права і обов`язки.

Таким чином, дії відповідача по обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску в інтегрованій картці платника неможливо вважати його рішенням, дією чи бездіяльністю, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Водночас, суд зазначає, що Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування запроваджені способи оскарження рішень контролюючих органів - адміністративний та судовий, які повною мірою дають можливість платнику внеску захистити порушене право.

Звідси, в разі прийняття відповідачем відповідного рішення (зокрема, вимоги про сплату боргу) позивач вправі її оскаржити в установленому порядку.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Таким чином, лише в разі невиконання податковим органом свого обов`язку щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом після скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) в останнього виникає право на звернення до суду із відповідним позовом.

За таких обставин суд вважає заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання податкового органу виключити з особового рахунку платника недоїмки з єдиного внеску є безпідставними та необґрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням наведеного, та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7050-52-від 22.02.2021 року на суму 15000,48 грн., а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

У позовній заяві позивач зазначає, що поніс у цій справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами, та відповідно підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд встановив, що між ОСОБА_5 (Адвокат) та ОСОБА_1 (Замовник) укладено Договір № 21/22 від 04.02.2022 року про надання правової допомоги (далі Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору Адвокат бере на себе зобов`язання надавати Клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надавати Клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (ведення справи);представляти інтереси Клієнта та здійснювати його захист в правоохоронних та контролюючих органах.

Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Вартість послуг адвоката встановлюється протоколом погодження гонорару (додатковою угодою), що є невід`ємною частиною цього договору (п. 4.1 Договору).

Згідно з Протоколом №1 погодження гонорару від 04.02.2022 гонорар адвоката за договором №21/22 від 04.02.2022 про надання правової допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги зі сплати єдиного соціального внеску та зобов`язання вчинити дії, складає 5500,00 грн без ПДВ.

Відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 09.08.2022 року Адвокат з 04.02.2022 року по 09.08.2022 року надав Клієнту наступні юридичні послуги: збір доказів, підготовка позовної заяви, формування та подача позовної заяви оформленої у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства з усіма додатками до суду, складання відповіді на відзив, усні консультації, інформування про рух справи.

Вартість послуг за період, який вказаний у пункті 1 цього Акту становить 5500,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/2816/18.

З цього приводу суд зауважує, що предмет спору в цій справі не є складним, містить лише епізод взаємопов`язаних спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Ураховуючи незначну складність категорії справи, суд вважає, що витрати на професійну правничу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 5500,00 гривень витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності, беручи до уваги часткове задоволення позову, а також ураховуючи заперечення відповідача, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача, повинен становити 2000,00 грн.

Також суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 393,88 грн, відтак, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути 496,20 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська,35, ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням ДПС у Львівській обл. вимогу № Ф-7050-52 від 22.02.2021р. про сплату боргу (недоїмки) - в частині недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 15000,48 (п`ятнадцять тисяч сорок вісім копійок) та 2000,00 (дві тисячі) витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській обл. на користь ОСОБА_1 393,88 грн (триста дев`яносто три гривні вісімдесят вісім копійок) судового збору.

У стягненні 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.