Справа № 381/414/22
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року Київ № 381/414/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 326342 від 18.01.2022.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2022 було відкрито спрощене позовне провадження у справі, а ухвалою від 18.02.2022 справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 справу прийнято до провадження, залишено позов без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з усуненням позивачем недоліків позову (поданням уточненого позову від 20.07.2022), ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова винесена відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а викладені у ній обставини не відповідають дійсності, отже така постанова підлягає скасуванню в силу своєї протиправності. Також представник позивача зазначив, що у відповідача відсутні повноваження по перевірці полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта», дозвіл Республіки Молдова, оскільки вказаний документи перевіряють при перетині кордону відповідні служби. Окрім того наголосив, що перевірка водія стосовно дотримання законодавства про автомобільний транспорт, була проведена уповноваженими особами без безпосередньої участі позивача. Також позивач не був повідомлений про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило його законного права бути присутнім під час розгляду справи, надавати докази та висловлювати заперечення.

Представник відповідача подав до суду письмовий відзив на позов, в якому наголосив, що оскаржувана постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу винесена відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, внаслідок виявлення під час перевірки належних позивачеві транспортних засобів відсутності документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», необхідних для здійснення міжнародних перевезень, отже відповідає критеріям правомірності та скасуванню не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.09.2001 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 2 002378) (том 1, а. с. 17); має у власності транспортні засоби: марки DAF, модель FX 105.410, тип спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та марки FRUEHAUF, модель ТХ34, напівпричіп-загальний, н/пр-тентований, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (том 1, а. с. 19, 20).

Згідно міжнародної товарно-транспортної накладної № 692083, складеної у м. Києві 19.11.2021, позивач зазначений як перевізник, за замовленням ТОВ «Атем Груп» для здійснення перевезення вантажу (керамічна плитка) по маршруту Україна-Молдова, одержувач Компанія «IMPEXCERA» (Молдова), транспортним засобом DAF/FRUEHAUF, н/з НОМЕР_1 / НОМЕР_3 (том 1, а. с. 29).

Відповідно до доводів позивача, наведених у позові ним було замовлено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» 21.11.2021 о 10:05 та здійснено переказ коштів за оформлення дозволу, що підтверджується квитанцією № МЕ6Y-7458-5ZDE від 21.11.2011 (оплата за надання інш.адмін.послуг (ТЗ НОМЕР_1 ), отримувач ГУК в Одеській області с. Нерубайське) (том 1, а. с. 21, 23). Разом з тим позивач наголосив, що вказаний документ мав бути отриманий водієм у пункті видачі у м. Одесі, до перетину кордону.

Водночас, відповідачем складено акт № 317627 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 21.11.2021 (том 1, а. с. 22), яким зафіксовано, що старшим державним інспектором ВДК Матвійчуком Є. «Міжнародні вантажні перевезення», у місці перевірки а/д М-05 Київ-Одеса, км 452+811м «ГВК», 21.11.2021 о 12 год. 57 хв. (направлення на перевірку від 16.11.2021 № 026525) проведено перевірку транспортного засобу марки DAF/FRUEHAUF, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію - НОМЕР_5 , водій ОСОБА_2 , що належить позивачу, внаслідок чого встановлено порушення, передбачене статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 вказаного Закону полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» та дозволу Республіки Молдова. Водій транспортного засобу з актом ознайомився, від письмових пояснень та підпису відмовився.

На підставі акта № 317627 від 21.11.2021, відділом державного нагляду (контролю) у Київській області Держслужби з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 326342 від 18.01.2022 (том 1, а. с. 24), якою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 34000 грн. відповідно до абзацу шостого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з не оформленням дозволу іноземної країни, по території якої буде здійснюватися перевезення.

Відділом державного нагляду (контролю) у Київській області Держслужби з безпеки на транспорті оформлено на ім`я позивача повідомлення від 19.01.2022 № 4016/83.1/24-22, яким проінформовано про відповідної винесення постанови № 326342 від 18.01.2022 та необхідність перерахування фінансової санкції не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання копії постанови на рахунок, зазначений у постанові (том 1, а. с. 25).

Вказане повідомлення було скероване позивачу поштовим відправленням зі зворотнім повідомленням про вручення та отримане ним особисто 22.01.2022 (том 1, а. с. 27-28). При цьому позивач повідомив, що відповідно до наказу від 27.01.2022 вибув у відрядження у м. Миколаїв з 28.01.2022 по 02.02.2022 (том 1, а. с. 26).

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 326342 від 18.01.2022, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що для вирішення спору по суті, усі нижченаведені нормативно-правові акти, застосовані до спірних правовідносин у редакціях на момент їх виникнення.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-IIІ (далі Закон № 2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 1 Закону № 2344-ІІІ визначені наступні термін, зокрема:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

дозвіл на здійснення міжнародних перевезень автомобільним транспортом - документ, що видається уповноваженими органами Договірних Сторін міжнародним автомобільним перевізникам для в`їзду, транзитного проїзду через територію Договірних Сторін, а також здійснення інших видів перевезень, передбачених законодавством;

міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону;

рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт;

Статтею 6 Закону визначено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, окрім іншого: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; державний контроль за виконанням перевізниками вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

На території України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, у сфері міжнародних автомобільних перевезень здійснює, зокрема: контроль наявності, видачу дозвільних документів на виконання перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично виконується; контроль за виконанням автомобільними перевізниками вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень; контроль наявності дозвільних документів на виконання перевезень.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Зокрема, рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

За приписами статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, окрім іншого: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до статті 53 Закону № 2344-ІІІ, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Згідно із частиною першою статтею 55 Закону № 2344-ІІІ види дозвільних документів та порядок їх розподілу, видачі та використання українськими перевізниками при перевезенні по території іноземних країн визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, з урахуванням вимог законодавства України та законодавства країни, по території якої буде здійснюватися перевезення.

При цьому, процедуру оформлення і видачі дозволів на поїздку територією іноземних держав під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (далі - дозвіл), їх обміну та обліку встановлює Порядок оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2004 № 757 (у редакції наказу від 19.04.2013 № 239) (далі Порядок № 757).

Згідно з пунктом 1.3. Порядку № 757, перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 1.6. Порядку № 757, у цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях, окрім іншого: замовлення бланку дозволу в електронній формі - електронна заява про попереднє замовлення бланку дозволу, на яку накладено кваліфікований електронний підпис автомобільного перевізника; уповноважений орган - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Оформлення та видача дозволів проводяться в пунктах видачі дозволів уповноваженого органу та її територіальних органів (далі - пункт видачі дозволів) (пункт 3.1. Порядку № 757).

Дозволи для перевезення вантажів оформлюються і видаються водію автомобільного транспортного засобу (автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі) (далі - уповноважена особа) на підставі усного звернення, письмової заяви або замовлення бланку дозволу в електронній формі, в яких зазначаються найменування (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) автомобільного перевізника та його місцезнаходження (місце проживання), відомості щодо автомобільних транспортних засобів (номерні знаки, вантажопідйомність, повна маса), маршруту руху із зазначенням країн відправлення та призначення, а також країн прямування автомобільного транспортного засобу, вантажу (вага, загальна кількість), видів дозволів, які бажає отримати автомобільний перевізник, та пункт видачі дозволів (пункт 3.2. Порядку № 757).

Автомобільний перевізник забезпечується дозволами, передбаченими законами або міжнародними договорами України з питань міжнародних перевезень, необхідними йому тільки для конкретної поїздки, за наявності залишку дозволів та за умови пред`явлення в пункті видачі дозволів усіх отриманих раніше дозволів на автомобільний транспортний засіб (пункт 3.2. Порядку № 757).

Уповноважений орган протягом 30 календарних днів розглядає замовлення бланку дозволу в електронній формі та у разі наявності всіх документів відповідно до абзаців сьомого - десятого цього пункту приймає рішення щодо оформлення дозволу за копіями документів, про що інформує уповноважену особу в електронній формі та надає відповідну інформацію в пункт видачі дозволів (пункт 3.2. Порядку № 757).

Таким чином, оформлення та видача зазначених дозволів здійснюються у чітко визначеному порядку та в межах строків.

У свою чергу, відповідно до пункту 4.2. Порядку № 757 автомобільний перевізник забезпечує: збереження та обов`язкове повернення виданого дозволу до уповноваженого органу після належного його використання; наявність всіх дозвільних документів, передбачених законами України або міжнародними договорами України з питань міжнародних перевезень, на виконання конкретного перевезення при здійсненні документального контролю за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України щодо міжнародних автомобільних перевезень.

Окрім того, відповідно до статті 59 Закону № 2344-ІІІ резиденти України, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів чи вантажів, та (або) фахівці, призначені ними відповідальними за організацію та безпеку перевезень, повинні мати документ, що засвідчує їхню кваліфікацію, вимоги до якої та порядок її підтвердження визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту

Резиденти України, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів чи вантажів, повинні мати передбачену законодавством документацію та забезпечувати всі види обов`язкового страхування, передбачені законодавством України.

Так, за приписами статті 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування).

Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах.

Відповідно до статті 58 Закону № 2344-ІІІ, контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Функціями контролю за здійсненням міжнародних автомобільних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом є: контроль за виконанням перевізниками вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень; контроль та оформлення дозвільних документів на міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; облік автомобільних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів і вантажів; контроль технічного, санітарного та екологічного стану транспортних засобів, що впливає на безпеку руху та екологічну ситуацію; перевірка транспортно-експедиторської документації та ліцензій на здійснення міжнародних перевезень пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом; перевірка вагових і габаритних параметрів транспортних засобів; контроль та нагляд за дотриманням правил перевезення небезпечних вантажів.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що автомобільний перевізник для здійснення міжнародних перевезень вантажів має забезпечити водія усією необхідною документацією, зокрема передбаченою статтями 53, 59 Закону № 2344-ІІІ, у тому числі, дозволом іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення та документом міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (договір міжнародного страхування «Зелена картка»). При цьому суд вважає, що забезпечення водія усією необхідною документацією має бути здійснено автомобільним перевізником до виїзду водія за відповідним маршрутом.

Разом із тим судом встановлено, що здійснюючи 21.11.2021 перевезення вантажу транспортним засобом DAF/FRUEHAUF, н/з НОМЕР_1 / НОМЕР_3 , який належить позивачу, що виступає перевізником згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною № 692083, водій ОСОБА_2 не мав при собі відповідний дозвіл, міжнародний страховий поліс «Зелена картка». Наведені обставини позивачем не заперечуються, належними та допустимими доками не спростовуються, а навпаки підтверджуються.

Таким чином, водій здійснив виїзд за відповідним маршрутом для здійснення міжнародного перевезення вантажу транспортним засобом DAF/FRUEHAUF, н/з НОМЕР_1 / НОМЕР_3 , який належить позивачу, що виступає перевізником згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною № 692083, без усіх документів, передбачених статтями 53, 59 Законом № 2344-ІІІ.

Водночас, відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (пункт 1).

Основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті (підпункти 1, 3 пункту 4 Положення).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, окрім іншого: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення (підпункти 2, 29 пункту 5 Положення).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення).

Таким чином Укртрансбезпека наділена відповідними повноваженнями державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та накладення адміністративних стягнень.

Разом із тим, статтею 60 Закону № 2344-ІІІ встановлена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ).

Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом (частина п`ята статті 60 Закону № 2344-ІІІ).

Порядок розгляду справи про порушення, стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України (частина шоста статті 60 Закону № 2344-ІІІ).

У свою чергу, процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12 Порядку № 1567).

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку № 1567).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки (пункт 16 Порядку № 1567).

Таким чином, Укртрансбезпека наділена відповідними повноваженнями державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, зокрема, шляхом проведення рейдових перевірок додержання суб`єктами господарювання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону, що спростовує доводи позивача про зворотне.

Відповідно до пунктів 20-22, 25 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Судом встановлено, що відповідач виконав наведені вимоги Закону № 2344-ІІІ та Порядку № 1567, в межах повноважень провів рейдову перевірку транспортного засобу, що належить позивачу, за наслідками якої склав акт встановленої форми.

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Зі приписами пунктів 26, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Адміністративно-господарський штраф повинна бути перерахована суб`єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову (пункт 28 Порядку № 1567).

Копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням (пункт 29 Порядку № 1567).

Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, рекомендованим листом від 30.12.2021 № 110170/19.1/24-21, позивачу було скеровано повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, призначеного на 18.01.2022. Причини неотримання позивачем вказаного повідомлення відповідачу невідомі.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.02.2020 по праві № 820/4624/17, в якій наведені обставини надіслання аналогічного повідомлення на адресу позивача, яке надійшло на відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач мав можливість отримати повідомлення, проте вказаним правом не скористався, тож відповідач належним чином повідомив позивача про час та місце розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу за її відсутності.

Враховуючи наведене, у зв`язку з виявленням порушення законодавства на автомобільному транспорті, відповідальність за яке передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, відповідачем була винесена спірна постанова, яку суд вважає правомірною, виходячи зі встановлених обставин справи у взаємозв`язку з наведеними нормами.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Виходячи з наведених норм у взаємозв`язку з фактичними обставинами справи, суд доходить висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність спірної постанови.

У підсумку, з урахуванням зазначеного в сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 7, 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.