Справа № 580/10483/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 580/10483/21

адміністративне провадження № К/990/36750/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу Черкаської митниці на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі №580/10483/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Черкаської митниці, Державної митної служби України, про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 30 липня 2021 року №1134-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на державній службі на посаді першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС України з 01 листопада 2021 року;

- стягнути з Черкаської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2021 року по день поновлення;

- зобов`язати Державну митну службу України прийняти його на роботу на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Черкаської митниці ДФС у відповідності до вимог статті 87 Закону України «Про державну службу»;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС України та стягнення заробітної плати на його користь в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 30 липня 2021 року №1134-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на державній службі на посаді першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС України з 01 листопада 2021 року. Зобов`язано Державну митну службу України вирішити питання про поновлення позивача на рівнозначній посаді державної служби у Черкаській митниці або на іншій рівнозначній посаді в системі Державної митної служби України в порядку переведення із Черкаської митниці ДФС. Стягнуто з Черкаської митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 161 170, 89 грн. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. Рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в сумі 19 121, 97 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів допущено до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині зобов`язання Державну митну службу України вирішити питання про поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді державної служби у Черкаській митниці або на іншій рівнозначній посаді в системі Державної митної служби України в порядку переведення із Черкаської митниці ДФС, та ухваллено в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №803/31/16 щодо абзацу 3 статті 235 КЗпП України; статті 1, 3, 4 Закону України від 16 вересня 2014 року «Про очищення влади»; п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100; постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08 лютого 1995 № 100»; вимог статей 2, 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»; статті 9, 72, 73, 90, 211, 242 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

У цьому контексті Суд зауважує, що висновки, викладені Верховним Судом у згаданих справах, не є релевантними до цієї справи

У справі №803/31/16 спірні правовідносини щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача про звільнення позивача з посади старшого прокурора прокуратури Любешівського району Волинської області та з органів прокуратури з 14 грудня 2015 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Натомість у даній справі спірні правовідносини стосувалися звільнення позивача з посади першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Отже, наведена скаржником постанова Верховного Суду ухвалена за інших фактичних обставин, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки судів.

Зазначена скаржником постанова Верховного Суду ухвалена за інших фактичних обставин, а тому посилання заявника касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції було прийнято рішення у цій справі без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є необґрунтованими.

З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також скаржник вказує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи про відсутність правового висновку Верховного Суду.

Крім того, скаржником зазначено, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми: статті 19 Конституції України; частини 1, 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», зокрема, застосування норми спеціального Закону України «Про державну службу»; підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону України «Про державну службу»; пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу»; частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України; пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 № 1074.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Водночас, касаційна скарга не містить вмотивованих доводів щодо того, який вплив висновку Верховного Суду у цій справі буде мати для вирішення спору по суті.

Крім того, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Оскільки встановлено, що касаційну скаргу належить повернути, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Черкаської митниці на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі №580/10483/21 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Соколов