Справа № 465/4039/22
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

26.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

за участю секретаря Лозинського Т.Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 липня 2021 року вона, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась по автомобільній дорозі Львів-Радехів-Горохів-Луцьк у напрямку до м. Львів та була зупинена поліцейським Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області Вітер В. П., який попросив пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс. Після ознайомленням з документами, такий повідомив, що вона, начебто вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1,2 ст. 122 КУпАП, оскільки 05.07.2021 року о 17:20 год. Здійснила обгін на перехресті, попередньо перетнувши суцільну лінію. Зазначив, що складає щодо неї постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАВ № 310035) та накладає штраф в розмірі 510 грн.

Вважає вказану постанову незаконною, оскільки складена за відсутності події адміністративного правопорушення, у її діях відсутній склад адмінстративного правопорушення та за відсутності будь-яких доказів, просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.08.2022 року відкрито провадження у справі.

Представник відповідача 12.08.2022 року подав відзив на позовну заяву. У якому зазначив, що управління патрульної поліції у Волинській області є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції України. Департамент патрульнлої поліції України є окремою юридичною особою. Крім того, управлінням патрульної поліції у Волинській області ДПП як суб`єкт владних повноважень, взагалі не вчинялися будь-які дії у відношені до позивача. Вважає, що позивачем, в частині заявлених вимог до управління патрульної поліції у Волинській області Департаминту патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції не може бути задоволений, оскільки УПП у Волинській області ДПП є неналежним відповідачем у даному спорі.

07.09.2022 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова, замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції належним відповідачем Головне управління національної поліції у Волинській області (вул. Винниченка, 11, м.Луцьк, 43025, ).

В судове засідання позивач не з`явився, однак через канцелярію суду надійшла заява про слухання справи у відсутності позивача та її представника.

Представник Головного управління національної поліції у Волинській області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявних у справі доказів без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.07.2022 року інспектором ГУНП у Волинській області Вітер В. П. винесено постанову серії БАВ № 310035 про накладення адміністративного стягнення з ОСОБА_1 за ч. 1,2 ст. 122 КУпАП, за те, що вона здійснила обгін на перехресті, попередньо перетнувши суцільну лінію, чим порушила вимоги п. 14, 6 ПДР.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст. 72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

В ч.1 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так судом встановлено, що відповідачами не надано до суду жодного належного чи допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, заява №36673/04).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, вважаю, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача не надані.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення від 05.07.2022 року, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

На основі вищевикладеного, керуючись, ст.ст. 9,72,77, 241, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення- задоволити.

Скасувати постанову серії БАВ № 310035 від 05.07.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1,2 ст. 122 КУпАП.

Провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1,2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання копії постанови.

Позивач: ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_2 ;

Відповідач: Головне управління національної поліції у Волинській області, місце знаходження: вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ЄРДПО - 40108604.

Суддя Ванівський Ю. М.