Справа № 380/15055/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, про зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, з вимогами:

- визнати протиправними дії Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки з 11.03.2021 по 29.09.2022;

- зобов`язати Національну академію Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із розрахунку 900,27 грн. в день за період з 11.03.2021 по 29.09.2022 - день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача виключено із списків особового складу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення з 11.03.2021 року. Проте відповідачем не проведено своєчасно розрахунок при звільненні, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення. Вказує, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою від 31.10.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Оскільки позивач добровільно написав рапорт на здачу справ та посади, то стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставним.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів,

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом від 01.09.2010 зарахований у списки особового складу частини та на всі види грошового забезпечення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Ця обставина встановлена на підставі карток особового рахунку військовослужбовця з 2014 по 2021 роки.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 11.03.2021 №68 підполковника ОСОБА_1 , доцента кафедри інженерної техніки факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення, звільненого з військової служби в запас за підпунктом «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) вважати таким, що справи та посаду здав.

Станом на день виключення позивача із списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, з останнім не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 05.07.2021 звернувся до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із відповідною заявою.

За результатами розгляду звернення позивача, відповідач надав відповідь від 09.07.2021, в якій повідомив, що дані про нарахування грошового забезпечення індексації грошового забезпечення за 2014 відсутні, так як направлені для збереження в Галузевий державний архів міністерства оборони.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі №380/16504/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задоволено частково - визнано протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 30.11.2018; зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018, з урахуванням березня 2018 року, як місяця, у якому відбулося підвищення посадового окладу, із застосуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №380/16504/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 380/16504/21 скасовано та прийнято нове, яким адміністративний позов задоволено частково - визнано протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.04.2015 та з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року; в решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 380/16504/21 залишено без змін.

29.09.2022 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 107697,20 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку, наявною в матеріалах справи.

04 жовтня 2022 року позивач на адресу відповідача надіслав заяву в якій просив нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідач листом від 11.10.2022 вих. №6504 відмовив у нарахуванні та виплаті середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оскільки виплата індексації грошового забезпечення, відповідачем у день його звільнення не проведена, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Суд встановив, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 11.03.2021.

29.09.2022 року відповідач перерахував позивачу заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення у сумі 107697,20 грн.

Суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватися з 12.03.2021 по 28.09.2022 (566 днів), оскільки заборгованість відповідача виникає з першого дня після звільнення. Окрім цього, погашення заборгованості відбулося 29.09.2022.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (29.09.2022), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ. А відтак, із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 184 календарних дні з 12.03.2021 (наступний день після звільнення з військової служби) по 11.09.2021.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а.

При розрахунку розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт "л" пункту 1 Порядку №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 25.11.2020 у справі №160/2867/19.

Суд встановив, що розмір місячного грошового забезпечення позивача становив у січні 2021 року 26558,00 грн., у лютому 2021 року 26558,00 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 900,27 грн. (26558,00 грн. + 26558,00 грн.) / 59 днів (кількість днів у січні 2021 року та лютому 2021 року).

Резюмуючи дослідження розміру грошового забезпечення, яке підлягає стягненню на користь позивача у цій справі, суд зазначає наступне.

Сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 900,27 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) *184 (кількість днів затримки розрахунку) = 165649,68 грн.

Суд звертає увагу на те, що при загальному розмірі несвоєчасно виплачених сум індексації грошового забезпечення 107697,20 грн. з відповідача не може бути стягнуто усю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 165649,68 грн. адже така істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Згідно з висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, суду необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19, від 20 травня 2020 року у справі № 816/1640/17.

Враховуючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму індексації грошового забезпечення суд вважає за можливе застосувати до цих правовідносин принцип співмірності.

У зв`язку з цим суд зазначає, що в цій ситуації істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,65 (107697,20 грн./165649,68 грн.), тобто суму виплаченої індексації грошового забезпечення поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 107672,29 грн (900,27 грн. х 0,65 х 184 к.д., тобто, середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є стягнення з відповідача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період, що не перевищує 6 місяців (184 календарних дні), у розмірі 107672,29 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 та частини 3 статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки з 12.03.2021 року по 28.09.2022 року.

3. Стягнути з Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (в частині невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні) за період з 12.03.2021 по 11.09.2021 року в розмірі 107672 (сто сім тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 29 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.