Справа № 460/1165/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа №460/1165/21

адміністративне провадження № К/990/33359/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року

у справі №460/1165/21

за позовом ОСОБА_1

до Рівненської обласної прокуратури

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Рівненської обласної прокуратури щодо неналежного розрахунку - невиплати частини заробітної плати, посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2020 року включно;

- зобов`язати Рівненську обласну прокуратуру упродовж 10 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду виплатити позивачу матеріальну шкоду - недоплачену заробітну плату, посадовий оклад за період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2020 року включно, у сумі 1437568,00 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Рівненської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 27 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру"; зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру провести ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати у період з 27 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року, обрахувавши її відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та виплатити недоотриману частину. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Рівненської обласної прокуратури, залишено без задоволення; рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, залишено без змін.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, Рівненська обласна прокуратура звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 25 листопада 2022 року засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року визнано неповажними причини пропуску Дніпропетровською обласною прокуратурою строку на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі №160/21651/21, касаційну скаргу залишено без руху.

Скаржнику надано строк десять днів з дня вручення копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.

На усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано клопотання, в якому заявник просить поновити процесуальний строк.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що чинним законодавством строк звернення з повторною касаційною скаргою не встановлений. На думку скаржника, розумний строк - не більше тридцяти днів, що узгоджується та відповідає вимогам статті 329 КАС України. Також заявник посилається на значну кількість справ цієї категорії, у зв`язку з чим виникла необхідність в оскарженні судових рішень та поданні відзивів, апеляційних, касаційних скарг інших учасників, що також збільшило завантаженість відповідних уповноважених працівників прокуратури.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 06 квітня 2022 року. В той же час, касаційну скаргу подано 25 листопада 2022 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційну скаргу скаржником у найкоротший строк.

Вперше касаційну скаргу позивачем подано 13 травня 2022 року надіславши її засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2022 року первісна касаційна скарга повернута скаржнику, як така, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року.

Копію ухвали Верховного Суду від 02 червня 2022 року отримано скаржником 13 червня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

20 червня 2022 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі №460/1165/21. Вказана касаційна скарга ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2022 року повернута скаржнику оскільки, подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Копію ухвали Верховного Суду від 06 липня 2022 року отримано скаржником 11 липня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення..

14 липня 2022 року скаржником було надіслано третю касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, яку ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2022 року повернуто скаржнику оскільки, наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Копію ухвали Верховного Суду від 29 липня 2022 року отримано скаржником 04 серпня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

22 серпня 2022 року скаржником було надіслано четверту касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення тобто, лише через 18 днів після отримання копії ухвали Верховного Суду від 29 липня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2022 року касаційну скаргу відповідача було повернуто, у зв`язку з тим, що наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Одночасно суд касаційної інстанції звернув увагу скаржника, що Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2022 року повернув касаційну скаргу Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі №460/1165/21. Крім того в ухвалі про повернення Верховний Суд зазначив, які повинні бути обґрунтування підстав касаційного оскарження, у разі відкриття провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Проте, звертаючись знову представник відповідача подав ідентичний текст касаційної скарги, що була повернута Верховним Судом в частині посилань на підстави касаційного оскарження.

Копію ухвали Верховного Суду від 06 вересня 2022 року отримано скаржником 12 вересня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

04 жовтня 2022 року скаржник надіслав п`яту касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення тобто, лише через 22 днів після отримання копії ухвали Верховного Суду від 06 вересня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року касаційну скаргу відповідача було повернуто. Так судом було встановлено, що Підставою для перегляду оскаржуваного судового рішення, скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування положення абзацу 3 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ в аспекті оплати праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури на відповідний період. При цьому, в касаційній скарзі навів ряд постанов у справах №№160/11911/20, 820/2462/17, 755/4893/18, 640/20317/16а, 814/1274/17, 826/7286/18, розглянутих Верховним Судом за аналогічних, на його думку, обставин. Суд прийшов до висновку, що зазначене свідчить про те, що скаржник просить переглянути оскаржені рішення з двох взаємовиключних підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Копію ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року отримано скаржником 01 листопада 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З цією касаційною скаргою відповідач звернувся лише 25 листопада 2022 року надіславши її за допомогою служби засобів поштового зв`язку, тобто через 24 дні після отримання копії ухвали Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року.

Водночас, у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність до статті 330 КАС України в найкоротші строки. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Таким чином, при належному добросовісному відношенні касатор не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду про повернення касаційного оскарження, проте таким правом не скористався.

Значний проміжок часу з моменту отримання ухвали Суду про повернення касаційної скарги та повторним поданням касаційної скарги (24 дні) вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника у касаційному перегляді судових рішень у даній справі та спростовує доводи скаржника про повторне звернення без суттєвих зволікань.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання Рівненської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі №460/1165/21.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року у справі №460/1165/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова М.В. Білак О.А. Губська