Справа № 620/4832/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Чернігів Справа № 620/4832/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.06.2022 № 101;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.06.2022, з урахуванням того, що ОСОБА_1 має право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування» як матір особи, яка є інвалідом з дитинства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії як матері особи з інвалідністю з дитинства, оскільки ні Законом України «Про пенсійне забезпечення», ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено надання документів про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства до шести років. Звертає увагу, що позивач отримує допомогу на дочку як особу з інвалідністю з дитинства.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

ГУ ПФУ в Чернігівській області у відзиві заперечує проти позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити, оскільки оскаржуване Рішення ним не приймалось. За результатом розгляду звернення позивача за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів позивачу було відмовлено у призначенні пенсії спеціалістами ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ у Київській області.

У відповіді на відзив, представник позивача заперечуючи проти доводів відповідача, викладених у відзиві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Звертає увагу, що дитина позивача згідно з медичними висновками має вроджену ваду розвитку, тобто набута від народження.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 витребувано у ГУ ПФУ в Чернігівській області належним чином завірені копії документів, які підтверджують те, що рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 16.06.2022 № 101 було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Ухвалою суду від 20.10.2022 вказані документи витребувано повторно.

Ухвалою суду від 27.10.2022 до участі у справі № 620/4832/22 в якості другого та третього відповідачів залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та ГУ ПФУ у Київській області.

14.11.2022 від ГУ ПФУ у Вінницькій області та 23.12.2022 від ГУ ПФУ у Київській області до суду надійшли відзиви, в яких відповідачі заперечують проти позовних вимог, та посилаючись на пункт 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і пункт 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, просять у їх задоволенні відмовити, оскільки права на пенсію як матір особи з інвалідністю з дитинства позивач не має, так як її дитини відповідний статус встановлено у віці 16 років.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

10.06.2022 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства (а.с. 70-71).

До заяви позивачем, зокрема, було додано такі документи.

Свідоцтво № НОМЕР_1 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки позивача ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) (а.с. 75).

Медичний висновок на дитину (підлітка)-інваліда з дитинства у віці 16 років від 19.10.2022 № 208 та Висновок ЦЛКК Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради», протокол від 01.06.2022 № 31 відповідно до яких ОСОБА_2 має природжені вади розвитку обох кістей в формі дісплазії п`ястко фалангових обох суглобів з їх підвивихом і розбовтаністю та п`ястко-фалангового суглобу вказівних пальців. Вкорочення пальців зі значним звуженням функції і утримання предметів. Зазначено, що наявне захворювання відповідає Переліку медичних показань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.12.1991 № 1991 (а.с. 76, 77).

Витяг із Акту огляду у МСЕК від 26.03.2007 № 313360 та Виписку з акта огляду МСЕК від 20.06.2019 № 495850, які засвідчують встановлення ОСОБА_2 3 групу інвалідності. У графі «Причина інвалідності» зазначено інвалідність з дитинства (а.с. 77-79).

Довідку Управління соціального захисту населення Чернігівської райдержадміністрації Чернігівської області від 07.06.2022 № 585 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та їх відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 26.10.2005 по 13.02.2007 призначено допомогу на дитину ОСОБА_2 (а.с. 79).

Як зазначило ГУ ПФУ в Чернігівській області у відзиві, після реєстрації заяви позивача разом з доданими документами, органом, що розглядає заяву згідно з принципом екстериторіальності, було визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ у Київській області (а.с. 27).

16.06.2022 пенсійним органом прийнято Рішення № 01 про відмову позивачу у призначенні пенсії (а.с. 85). Відповідно до змісту вказаного Рішення до страхового стажу позивача зараховані всі періоди 30 років 10 місяців 29 днів. Згідно з медичним висновком № 208 дитина ОСОБА_2 визнана дитиною з інвалідністю з дитинства з 19.10.2005 у віці 16 років. Відповідно до висновку ЛКК від 01.06.2022 № 31 не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю з дитинства до 6-тирічного віку. З огляду на вказане позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства до 6-тирічного віку (а.с. 85).

Не погодившись із вказаним Рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначають положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або Закон № 1058).

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право на пенсійне забезпечення окремих категорій громадян. Так, відповідно до пункту 3 частини першої вказаної статті право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають, зокрема, матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме особи з інвалідністю з дитинства.

З наведеної норм права вбачається, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини з інвалідністю з дитинства повинна настати саме до шести років, як і не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини, яка має статус «особи з інвалідністю з дитинства», дитиною з інвалідністю до шести років.

В частині першій статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV дано визначення наступним поняттям (далі Закон № 2961).

Інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Із змісту пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно з пунктом 14 вказаного Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Аналізуючи зазначені вище правові положення, суд дійшов висновку, що встановлення органами медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме осіб з інвалідністю з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Отже, для призначення пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини з інвалідністю у віці до шести років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених у підпункті 6 пункту 7 розділу «Обов`язки і права комісій» Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917, визначено, що Комісії надають висновок, зокрема, про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2011 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що пункт 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Отже, мати дитини з інвалідністю з дитинства має право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення нею 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а.

Відповідно до Витягу із Акту огляду у МСЕК від 26.03.2007 № 313360 та Випискою з акта огляду МСЕК від 20.06.2019 № 495850 ОСОБА_2 встановлено 3 групу інвалідності. У графі «Причина інвалідності» зазначено інвалідність з дитинства. Діагноз: вроджена аномалія розвитку обох кистів у формі дисплазії п`ястко фалангових суглобів. Підвивих та розхитаність та міжфалангових суглобів, вкорочення пальців (а.с. 77-79).

Згідно з Медичним висновком від 19.10.2022 № 208 та Висновком ЦЛКК Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради», протокол від 01.06.2022 № 31, ОСОБА_2 має природжені вади розвитку обох кістей в формі дісплазії п`ястко фалангових обох суглобів з їх підвивихом і розбовтаністю та п`ястко-фалангового суглобу вказівних пальців. Вкорочення пальців зі значним звуженням функції і утримання предметів (а.с. 76, 77).

Отже, вказаними медичними документами підтверджується те, що дитина позивача - ОСОБА_2 , має природжені вади розвитку, тобто інвалідність настала до досягнення дитиною шестирічного віку.

За вказаних обставин, відмова органу пенсійного фонду у призначенні пенсії з мотивів відсутності медичних показань для визнання дитини позивача дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку є необґрунтованою.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуване Рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ у Київській області, є необґрунтованим, а тому наявні підстави для його скасування.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд зауважує, що пенсійний орган при вирішенні питання про призначення пенсії за віком наділене дискреційними повноваженнями, при цьому, при наявності звернення, суб`єкт владних повноважень повинен самостійно прийняти рішення з урахуванням обставин, які встановлені судом.

Отже, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування», з урахуванням Витягу із Акту огляду у МСЕК від 26.03.2007 № 313360, Виписки з акта огляду МСЕК від 20.06.2019 № 495850, Медичного висновку від 19.10.2022 № 208 та Висновку ЦЛКК Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради» (протокол від 01.06.2022 № 31).

Правові висновки, яких дійшов суд узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 19.10.2020 у справі № 510/475/17.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З приводу заяви позивача стягнути на його користь з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті).

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та на сплату судового збору позивачем до суду надано: копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 12.07.2022 № 12/07/2022 (далі Договір), укладеного між позивачем та адвокатом Ступаком С.О.; Опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 18.07.2022, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 12.07.2022 № 12 про сплату позивачем на користь Адвоката 6000,00 грн, Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 18.07.2022 серії СВ № 1032463 (а.с. 15-19), Квитанцію від 18.07.2022 про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с. 3).

Суд зауважує, що вказані вище документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять посилання на адміністративний позов, що був пред`явлений до суду, розрахунок витраченого адвокатом часу, вартість та перелік наданих ним послуг, які віднесені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI до правничої допомоги.

Разом з тим, проаналізувавши зазначені документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа № 810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа № 10.12.2019).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 у справі №120/3970/19-а понесені стороною витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, повинні бути документально підтверджені та доведені стороною, яка їх понесла, а надані нею документи, що підтверджують ці витрати, повинні давати змогу встановити зв`язок між наданою послугою (правничою допомогою) та конкретною справою, в якій саме ця послуга (допомога) була надана.

Відповідно до пункту 2.1 Договору Клієнт оплачує та замовляє, а адвокат зобов`язується надати правову допомогу шляхом виконання наступних правничих послуг: 2.1.1. Консультація з питання правомірності та законності рішення ГУ ПФУ в Чернігівській

області №01 від 16.06.2022; 2.1.2. Складання та подання позовної заяви до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання неправомірним/скасування рішення №01 від 16.06.2022; 2.1.3. Представництво в Чернігівському окружному адміністративному суді; 2.1.4. Представництво в Шостому апеляційному адміністративному суді.

Згідно з пунктами розділу 5 Договору:

5.6. Вартість години роботи адвоката становить 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1240,50 грн.

5.7. З урахуванням пунктів 2.1, 2.1.1, 2.1.2, 5.5, 5.6 Договору Сторони дійшли згоди, що на момент укладення Договору сума гонорару становить 5000,00 грн(сума гонорару є фіксованою).

5.8. У випадку збільшення обсягу послуг за даним Договором розмір гонорару збільшується на суму, розраховану у відповідності до пункту 5.6 Договору.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Таким чином, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідно до Опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 18.07.2022 на виконання Договору Адвокатом надано такі види юридичних послуг: усна консультація; складення та подання позовної заяви. Суд зауважує, що послуги, які були надані позивачу Адвокатом, відповідають тим, які визначені у пунктах 2.1.1 та 2.1.2 Договору. Додаткові, послуги, окрім тих, які передбачені пунктом 2.1 Договору в Описі відсутні. При цьому, сума витрат на правничу допомогу визначена у розмірі 6000,00 грн.

Однак, суд зазначає, що визначена сума в Описі від 18.07.2022 та сплачена згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру від 12.07.2022 № 12 не відповідає умовам пунктів 5.7, 5.8 Договору.

З огляду на вказане, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду даної справи не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження умов Договору та Опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені наданими ним до суду документами, у розмірі 5000,00 грн та судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 5, 139, 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення від 16.06.2022 № 101 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування», з урахуванням Витягу із Акту огляду у МСЕК від 26.03.2007 № 313360, Виписки з акта огляду МСЕК від 20.06.2019 № 495850, Медичного висновку від 19.10.2022 № 208 та Висновку ЦЛКК Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради» (протокол від 01.06.2022 № 31).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, .

Відповідач 3: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, .

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2022 року.

Суддя Л.О. Поліщук