Справа № 300/6932/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"23" грудня 2022 р. справа № 300/6932/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Микитин Н.М. за участю секретаря судового засідання Маковійчук С.М., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду клопотання про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не проведення з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 згідно наданої довідки Івано-Франківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 07.10.2021 №9/1/3927. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника, ОСОБА_1 із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення згідно оновленої довідки від 07.10.2021 №9/1/3927 виданої Івано-Франківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, з урахуванням проведених платежів. Стягнуто в дохід державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 22.02.2022.

08.04.2022 Івано-Франківським окружним адміністративним судом надіслано Державній судовій адміністрації України виконавчий лист в частині стягнення виконавчого збору(а.с. 34).

12.12.2022 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від Державної судової адміністрації надійшла заява про зміну способу та порядку виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 в справі №300/6932/21 в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судового збору на користь держави шляхом "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплатити судовий збір у сумі 908,00 грн на користь держави".

Вищенаведена заява мотивована тим, що відділом примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повернуто виконавчий лист у зв`язку з тим, що такий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки виконання даного рішення суду має здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування. За результатом пред`явлення виконавчого листа до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, його було повернуто у звязку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській областіне має відкритих рахунків у органі Казначейства.

Одночасно у вказаній заяві представник Державної судової адміністрації України просив заяву розглядати без їх участі.

Судом призначено судове засідання по розгляду заяви від 06.12.2022 на 23.12.2022 о 10:00 год.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 16.12.2022 подано до суду заперечення щодо заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, у яких зазначив, що у разі, якщо боржником є державний орган (державне підприємство), то порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами)) регулюється положеннями статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з урахуванням положень статті 6 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з викладеним, просить суд у задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про заміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №300/6932/21 відмовити(а.с. 51-53).

Представник заявника в судове засідання не прибула, однак у поданій заяві просила заяву розглянути за її відсутності.

У судове засідання, призначене на 23.12.2022 представник відповідача (боржника) не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином та своєчасно.

Згідно частини 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

За таких обставин суд вважає, що, із врахуванням положень частини 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви можливий за відсутності представників сторін та розглянув справу в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 129-1Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Вказана норма кореспондується з частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається ста 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями та недоглядом органів влади відповідної держави.

Відтак, судові рішення, що набрали законної сили, а також ті, що підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Системний аналіз даної статті вбачається, що суд може змінити спосіб або порядок виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Таким чином, під зміною способу і порядку виконання рішення необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способом. При цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Відтак, саме поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Отже, передумовою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення, є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

Обґрунтовуючи необхідність зміни способу та порядку виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.20212 у справі №300/6932/21, заявник зазначив, що Державною судовою адміністрацією України пред`явлено виконавчий документ до виконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Однак на адресу ДСА України надійшло повідомлення державного виконавця від 10.08.2022 №03.1-25-3694 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначено, що рішення щодо стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (а.с.43).

Надалі виконавчий лист у справі №300/6932/21 направлено до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Проте, Головне управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області листом «Про повернення виконавчого документа» від 04.10.2022 №04-10-3-06/2446 повернуло заявнику відповідний виконавчий документ, посилаючись на відсутність в органах ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області відкритих рахунків органів Пенсійного фонду України, з яких можливе примусове списання коштів за рішенням суду.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як зазначено вище, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 стягнуто в дохід державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Таким чином, за результатами розгляду справи №300/6932/21 судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору, шляхом стягнення на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судового збору у розмірі 908,00 грн, як того імперативно вимагають положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, рішенням суду встановлено спосіб виконання судового рішення відповідно до частини 1 статті 139 КАС України шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судового збору у розмірі 908,00 грн.

Разом з тим, зміна способу виконання судового рішення в частині стягнення судового збору на користь Державного бюджету України за виконавчим листом №300/6932/21 у спосіб, зазначений заявником, а саме шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплатити судовий збір у сумі 908,00 грн на користь держави, непередбачений та суперечитиме вимогам частини 1 статті 139 КАС України.

Водночас, законодавець чітко визначив як підстави за наслідком настання яких може бути встановлено чи змінено спосіб або порядок виконання судового рішення - обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, так і суб`єктів звернення із відповідною заявою - стягувач чи державний виконавець у встановлених законом випадках.

Обґрунтованими є виключні обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на справедливий суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги, та надання відповідного відшкодування (див. справу Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland) [GC], №30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; ефективність засобу юридичного захисту у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі Вассерман проти Росії (№ 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), №21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

Згідно з частиною першою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Слід зауважити, що у даному випадку зміна способу та порядку виконання судового рішення у спосіб, не передбачений Кодексом адміністративного судочинства України, не відповідатиме принципу законності та обґрунтованості судового рішення.

Крім того, зі змісту заяви Державної судової адміністрації України вбачається, що виконання рішення суду неможливе через те, що рахунки для фінансування пенсійних виплат та видатків на утримання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не відкриті в органах Казначейства, та законодавством України органи Казначейства не уповноважені здійснювати безспірне списання коштів з рахунків боржника, відкритих в банківських установах.

При цьому, підпунктом 2 пункту 4 Порядку №845 передбачено, що органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

Також, орган Казначейства відповідно до пункту 5 Порядку №845 під час виконання виконавчих документів наділений повноваженнями безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; вимагати від боржників ужиття заходів до виконання виконавчих документів.

Суд зазначає, що реалізація гарантії держави виконання судових рішень щодо списання коштів місцевих бюджетів, покладається на органи казначейства, які зобов`язані в кожному випадку, незалежно від заходів, учинених стягувачем, застосувати весь спектр наданих їм повноважень для невідкладного виконання судового рішення про стягнення коштів із указаного суб`єкта. А отже, Головне управління Державної казначейської служби в Івано-Франківській області повинен вживати всіх заходів з виконання рішення суду, встановлених Порядком №845.

Відтак, в будь-якому випадку, у спірних правовідносинах управління органу казначейства є встановленою Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

За положеннями Порядку №845 безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що управління Державної казначейської служби України повинно вживати всіх заходів по виконанню вищевказаного рішення суду, встановлених Порядком №845.

Відповідно до правових висновків викладених в прийнятих постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 910/12226/16 та від 03.07.2018 у справі № 910/13057/16 стосовно того, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (частини перша і друга статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"). Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не передбачено такого винятку для поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим діючим законодавством України.

У постанові від 16.04.2020 у справі № 804/5950/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що за відсутності в законодавстві України такої підстави (у даній справі - не знаходиться на обслуговуванні та не має відкритих рахунків) для повернення виконавчого документа, з якої виконавчі листи суду були повернуті стягувачу без виконання, дії ГУДКС України щодо повернення без виконання наказів про примусове виконання рішень судів є протиправними.

Таким чином, виконання рішення суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Державної судової адміністрації України про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №300/6932/21.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 241, 243, 248, 205, 256, 294, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Державної судової адміністрації України про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №300/6932/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Микитин Н.М.