Справа № 308/5361/22
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5361/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Макарович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду адміністративну справу запозовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БАА № 596099 від 25.04.2022 року за ч.5 ст. 121 КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 21.12.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.12.2022 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до відповідачів Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БАА № 596099 від 25.04.2022 року за ч.5 ст. 121 КУпАП).

Ухвалою суді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.06.2022, у справі відкрито провадження, постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження.

Позовна заява мотивована тим, що 25.04.2022 року поліцейським взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Сершало Христиною Василівною (наскільки можливо вичитати із фотокопії постанови) було винесено постанову про притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП з приводу того, що нібито я, керуючи автомобілем марки «Опель Зафіра» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Ужгороді, по вул. Будителів, керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий чим порушив п. 2.3. «в» ПДР України. На нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Із зазначеною постановою він не погоджується, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Позивач вказує на те, що 25.04.2022 року в м. Ужгороді, по вул. Будителів, він жодних вимог ПДР України не порушував. Відповідно, правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП - також не вчинив.

При цьому позивач зазначає, що на його заперечення щодо неправомірного звинувачення і складення постанови інспектор поліції не звертав увагу. На його прохання пред`явити докази порушення ним вказаних вимог ПДР України інспектор йому таких не пред`явив. Стверджує, що відповідно до ст. 268 КУпАП, йому не було розяснено його права, зокрема на правову допомогу. Вважає, що законних підстав підстав для пред`явлення інспектором йому вимог про пред`явлення документів на право керування автомобілем.На заперечливі пояснення позивача відповідач при розгляді справи і складенні постанови не звертав уваги.

Відповідно, висновок про наявність в його діях складу правопорушення, які зазначені в постанові відповідач склав на припущеннях і за відсутності жодного належного доказу.

Позивач вказує на те, що в порушення вимог ст. 283 КУпАП щодо місту оскаржуваної постанови, відповідачем не було встановлено ні факту керування мною автомобілем, ні факту перебування автомобіля в русі, ні факту використання мною наявних засобів пасивної безпеки.

На переконання позивача, за вищеописаних обставин складається враження, що відповідач виконував неправомірне завдання щодо безпідставного притягнення його до відповідальності і мав за мету збільшення кількості винесених відносно нього постанов, незважаючи на відсутність відповідних порушень з мого боку та доказів таких порушень.

У позовній заяві вказано на те, що при відсутності факту вчинення мною порушення будь-яких вимог ПДР України - виключається і правомірність дій відповідача щодо безпідставного притягнення його до відповідальності.

За твердженням позивача, при винесенні постанови відповідачем не дотримано вимог ст. 245 КУпАП, згідно якої завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У позовній заяві вказано на те, що в порушення вимог ст. 247 КУпАП відповідачем при наявності обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення - не було винесено постанови про закриття провадження по справі за відсутності в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

На переконання позивача, при розгляді справи та винесенні оскарженої постанови відповідач не врахував вимог ст. 251 КУпАП, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач зазначає, що відсутність його вини у вчиненні зазначеного в протоколі правопорушення - виключає і склад самого правопорушення і наявність законних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

На переконання позивача змістом оскаржуваної постанови, яка не містить жодного посилання на будь-який доказ вчинення ним правопорушення, стверджується відсутність таких, що доводить відсутність в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.

Позивач зазначає, що відсутність в його діях події і складу будь-якого правопорушення, передбаченого КУпАП - є підставою для визнання оскарженої постанови неправомірною та закриття провадження по справі на підставі 1 ст. 247цКУпАП.

Позивач при мотивуванні позову посилається на положення п. 1 ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 25, 2 ст. 77 КАС України.

Позивач просить суд: постанову поліцейського взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції складену капралом поліції Сершало Христини Василівною (наскільки можливо вичитати із фотокопії постанови) про накладення на мене адміністративного стягнення по справі по адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 596099 від 25.04.2022 року за ч.5 ст. 121 КУпАП - визнати неправомірною і скасувати, а провадження по справі за вказаною постановою - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Вирішити питання про повернення сплаченого судового збору.

Відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву. Вважає вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. При цьому відповідач зазначає, що 25.04.2022 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби по вул. Будителів в м. Ужгород помітив автомобіль «Opel Zafira» номерний знак « НОМЕР_2 », який порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 2.3 в ПДР України, тобто керував транспортним засобом обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився Позивач. Інспектор належним чином представився, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.п. 2.3 в ПДР України, відповідальність ч. 5 ст. 121 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідач зазначає, що всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не. надав.

У відзиві вказано на те, що в ході спілкування з ОСОБА_1 останній погоджувався з інкримінованим правопорушенням, не заперечував що керував автомобілем. Даний факт підтверджується відеозаписом з місця події.

Як вказано у відзиві на позовну заяву, в ході спілкування з водієм у нього було виявлено ознаки наркотичного сп яніння, та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, результат позитивний, в підсумку на ОСОБА_1 було складено відповідні матеріали.

Відповідач при мотивуванні позову посилається на ч.1 ст. 77, 160 КАС України, ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», п.п. 1.5,2.3 ПДР України, ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 8, 9, ч.5 ст.121, ст. 222, ч.2 ст. 258 КУпАП.

У відзиві на позовну заяву вказано на те, що відповідно до положень ст. 258 та відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, (далі - Інструкція) інспектором було прийнято рішення по справі на місці вчинення адміністративного правопорушення. Як вже зазначалося вище, інспектор мав право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення на місці. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 9 КАС України).

Враховуючи зазначене вище, керуючись ст. ст. 44, 47, 77, 162, 243, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач просить суд: прийняти відзив та врахувати доводи сторони відповідача при розгляді справи. Відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від представника позивача надійшли пояснення на відзив, в яких він вказує на те, що наведені відповідачем у відзиві на адміністративний позов обставини і повідомлені докази - не відповідають дійсності, є голослівними і такими, що спростовуються доказами по справі, зокрема долученим відповідачем диском із відеозаписом події , що мала місце при складенні протоколу, та які у сукупності доводять неправомірність складеної відповідачем постанови.

При цьому представник позивача зазначає, що заявлені у відзиві обставини у більшій мірі стосуються інших правовідносин сторін, не пливають на оцінку доказів, які мають безпосереднє значення для встановлення істини по справі, що розглядається і для оціни наявній саме по ній доказів, що мають значення для справи № 308/5361/22 за позовом ОСОБА_1 до адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БАА № 596099 від 25.04.2022 року.

За твердженням представника позивача, 25.04.2022 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби по вул. Будителів в м. Ужгород виїхав із стоянки вже з метою складення відносно позивача - ОСОБА_1 протоколу за ст. 130 КУпАП, без наявності достатніх і законних підстав, до моменту виявлення факту керування позивачем автомобілем, до моменту настання законних підстав для зупинки автомобіля, що стверджується записом нагрудної камери поліцейського.

На переконання представника позивача, відповідачем не долучено при відзиві жодного доказу керування 25.04.2022 року саме водієм ОСОБА_1 автомобілем марки «Opel Zafira» н.з. « НОМЕР_2 », безпосередньо перед зупинкою його екіпажем патрульної поліції.

При цьому представник позивача вказує і на те, що також відповідачем не долучено при відзиві жодного доказу порушення 25.04.2022 року ОСОБА_1 вимог пункту 2.3 «в» ПДР України, - керування транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки не будучи пристебнутим ременем безпеки, та відповідно доказів вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

За твердженням представника позивача, за наведених обставин автомобіль «Opel Zafira» н.з. « НОМЕР_2 », було зупинено безпідставно, всупереч вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». окрім того, вказує і на те, що твердження відповідача про те, що водієм зазначеного автомобіля виявився саме позивач - не підтверджується жодним доказом, в тому числі і долученим відеозаписом.

Окрім того представник позивача вказує і на те, що не відповідають дійсності й спростовуються відеозаписом наведені у відзиві обставини умовного виявлення правопорушення і складення інспектором оскаржуваної постанови, зокрема щодо належного представлення поліцейського, повідомлення про причину та підставу зупинки та перевірки документів, пред`явлення документів, та наявності підстав, наведених ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та п 2.4 ПДР України.

На переконання представника позивача, факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п.п. 2.3 «в» ПДР України, не було встановлено, рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача було прийнято передчасно і безпідставно.

Зі змісту письмових пояснень вбачається, що змістом відеозапису також спростовуються твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також стверджуються формальний характер такого роз`яснення прав особи.

При цьому представник позивача вказує на те, що твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 , на місці пригоди визнавав свою вину - не спростовує обов`язку відповідача довести належними і допустимими доказами факт вчинення саме ним особою ОСОБА_1 саме інкримінованого йому правопорушення.

Також у письмових поясненнях представник позивача зазначає, що до того ж не з`ясованим відповідачем залишається як факт перебування автомобіля в русі, даних особи, яка перебувала за його кермом, так і мотив такого «визнання» позивачем певних обставин всупереч своїм інтересам на місці пригоди.

За твердженням адвоката, не відповідають дійсності і повідомлені відповідачем обставини щодо виявлення у особи ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. Тим же долученим до відзиву відеозаписом стверджується, відсутність у особи ОСОБА_1 будь-яких ознак сп`яніння, що і було визнано самим інспектором наприкінці запису.

На переконання представника позивача, відповідачем не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доведення правомірності оскарженої постанови і не долучено жодного доказу на спростування позовних вимог. Також слід врахувати, що відповідачем не виконано покладеного на нього законом обов`язку щодо надіслання копії відзиву позивачеві (ч. 3 ст. 162 КАС України). Долучений до відзиву супровідний лист - не є належним доказом надіслання такого засобами поштового зв`язку, що перешкоджає позивачеві у підготовці заперечень на відзив, (чек, опис про надіслання позивачеві листа - відсутні).

Так, представник позивача просить суд: надати належну і об`єктивну правову оцінку обставинам та доказам, повідомленим відповідачем у відзиві на позов. Відхилити наведені відповідачем у відзиві доводи і докази щодо правомірності дій інспектора поліції та оскарженої постанови - як неналежні, недостатні і недопустимі.

Від відповідача по справі на адресу суду надійшли додаткові пояснення. Представник відповідача вказує на те, що заперечення адвоката Бомбушкара С.П, щодо недоведеності керування транспортним засобом ОСОБА_2 по даній справі не має свого підтвердження, та зазначає, що постановою від 01.07.2022 Ужгородського міськрайониого суду Закарпатської області по справі №308/5230/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення вчиненого ним 25.04.2022, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість й факт керування транспортним засобом були підтверджені матеріалами справи.

Також, представник відповідача вказує на те, що матеріали справи не містять жодних доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи зазначене вище, керуючись ст. ст. 44, 47, 77, 243, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач просить суд: прийняти дане додаткове пояснення та врахувати доводи сторони Відповідача при розгляді справи. Не враховувати надане адвокатом Бомбушкара С.П. Пояснення щодо обставин та доказів, наведених відповідачем у відповіді на позов. Долучити до матеріалів адміністративної справи № 308/5361/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови пре накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БАА №506099 від 25.04,2022 Постанову від 01.07.2022 Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/5230/22. Відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи відкласти для надання часу для подання відповіді на заперечення. Однак разом із тим, зазначає, що у разі відхилення клопотання, розгляд справи просить проводити за їх відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Від представника ДПП 14.12.2022, надійшла заява про розгляд справи за його участі, у задоволенні позову просить відмовити, взяти до уваги постанову №308/5230/22, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та доведено факт керування ним транспортним засобом.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд враховує, що представник позивача ознайомився з додатковими поясненнями представника відповідача 12.12.2022 року, розгляд справи було відкладено на 21.12.2022 року, при цьому заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив), представником позивача було подано пояснення на відзив відповідача, тому підстав для відкладення розгляд справи з метою надання додаткового часу суд не знаходить.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, у відповідності до положень ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п.п. 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Частиною 5статті 121 КУпАП передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Зі змісту постанови що є предметом оскарження встановлено, що 25.04.2022 року поліцейським взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Сершало Христиною Василівною було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП , а саме за те, що він керуючи автомобілем марки «Опель Зафіра» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Ужгороді, по вул. Будителів, керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий чим порушив п. 2.3. «в» ПДР України. Вказаною постановою на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

При цьому зі змісту постанови вбачається, що згідно п. 8 ОСОБА_1 права за ст. 268 КУпАП та строк на оскарження за ст. 289 КУпАП, йому роз`яснено, про що він розписався, а також отримав копію постанови.

Також у постанові вказано на те, що до неї додаються протокол ПДР 18 №139865, відео фіксація 470077.

Слід зазначити, що до відзиву на позовну заяву відповідачем по справі для приєднання до матеріалів справи надано DVD диск із відеозаписом з боді камери поліцейського з місця події.

При дослідженні вказаного відеозапису, вбачається, що працівниками поліції констатується що «він зупинився». Після зупинки службового транспортного засобу співробітник поліції вийшов із автомобіля, та попрямував до тз на якому рухався позивач. Зі змісту відео вбачається, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечується. На запитання поліцейського, «Чого вибіг із-за руля» він вказує, що «пішов у магазин», зазначає, що його подруга сіла за кермо щоб перепаркувати автомобіль.

Вказане свідчить про те, що саме позивач керував транспортним засобом, та ним вказані обставини не заперечуються.

Щодо заперечення позивача про недоведеність, що саме ОСОБА_1 , керував автомобілем, та що саме ним вчинено правопорушення, то слід вказати на те, що особу останнього було встановлено за допомогою додатку «ДІЯ» - через який ним було пред`явлено на вимогу поліцейського посвідчення водія. Таким чином особу порушника ОСОБА_1 , яким є позивач, працівниками поліції було встановлено.

Окрім того, зі змісту відео не вбачається, що на позивача чинили тиск, чи намагалися переконати, або вмовляли надати відносно себе будь-які покази.

Зі змісту відео вбачається, що ОСОБА_1 , було запропоновано пройти огляд у лікаря нарколога з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, на що він погодився. Жодних заперечень ні з приводу зупинки транспортного засобу, ні з приводу проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, позивачем не заявлено. Більше того, під час доставлення його до медичного закладу, він вказує на те, що з усім погоджується нічого не заперечує, можливо огляд покаже позитивний результат.

Після проходження огляду, заперечення ОСОБА_1 , стосуються лише того, що він курив тиждень тому, а метамфетамін не вживав. Заперечень з приводу винесення відносно нього постанови за ч.5 ст. 121 КУпАП, не висловлює.

Зі змісту відео не встановлено, що ОСОБА_1 , вимагав залучення при розгляді справи адвоката, просив надати йому докази вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 121 КУпАП.

Таким чином досліджений в судовому засіданні відеозапис з бодікамери поліцейського не спростовує факт вчинення ОСОБА_1 , правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП, як на це вказано у поясненнях на відзив. Окрім того, не встановлено з боку працівників поліції будь-яких неправомірних дій відносно позивача.

Суд констатує, що згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2022 №308/5230/22 ОСОБА_1 - позивача по даній справі визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення. Вказана постанова набула законної сили 31.08.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105997780).

Зі змісту постанови вбачається, що матеріалами справи доведено факт керування 25.04.2022 саме ОСОБА_1 по вул. Будителів в м. Ужгород автомобілем «Opel Zafira» номерний знак « НОМЕР_2 », вказана постанова винесена за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №139865 від 25.04.2022. Саме вказаний протокол значиться в п. 7 оскаржуваної постанови.

Окрім того, згідно постанови суду вбачається, що як на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вказує на наявність в матеріалах справи копії постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ААБ №1596099 від 25.04.2022- що є предметом оскарження у справі яка розглядається.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій поліцейського та наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови позивачем не надано та судом не встановлено.

При цьому суд зазначає, що переглянутий в судовому засіданні відеозапис дає підстави для висновку, що поліцейський під час виявлення правопорушення та складання постанови про притягнення позивачем до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Кодексом України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №8073-Х, а саме ч.1 ст.222 встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції та підвідомчості відноситься ч.5 ст.121 КУпАП, саме порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно норми статті 40 Закону «Про національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання ПДР.

Таким чином, з огляду на вищевказане в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Підстави, на які посилається позивач для скасування оскаржуваної постанови спростовується наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі і відеозаписом, доданим до відзиву на позовну заяву.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Вимогами п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Суд при цьому не приймає до уваги наведені позивачем у його заяві твердження, оскільки, виходячи з вище приведеного правового обґрунтування, вони не впливають на законність дій відповідача та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

Визначення доказів міститься у ст. 251 КУпАП, якою визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 77 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому суд констатує, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Також, у даній справі позивачем не було доведено, а судом не встановлено порушень при прийнятті оскаржуваної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, постановою Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. ч. 4 ст. 161 КАС України зобов`язано позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів)

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В п. 7 оскаржуваної постанови зазначено що до постанови додається відеозапис, при цьому зміст такого судом описано вище.

При цьому слід зазначити, що судом не встановлено того, що ОСОБА_1 , на місці зупинки та під час розгляду справи, за результатами якого відносно нього винесено постанову, будь яким чином заперечувався факт керування т.з. та факт вчинення ним правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.

Позивачем не доведено, що вказаний відеозапис є неналежним та не допустимим доказом.

При цьому йому було роз`яснено його права передбачені як 286 та 289 КУпАП, про свідчить його власноручний підпис, у оскаржуваній постанові.

Суд розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, предметом дослідження в рамках справи що розглядається, не є наявність інших винесених відносно позивача постанов про адміністративні правопорушення, та не встановлюється правомірність їх винесення. В даному випадку судом встановлюються обставини виключно щодо оскаржуваної постанови, зокрема щодо вчинення правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доводи позивача наведені ним в позовній заяві, як на підставу для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду .

Відповідно до частини 1статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності інспектор поліції, який є посадовою особою та виконує посадові інструкції, встановив порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, в даному випадку працівник поліції мав достатні фактичні дані, які свідчили про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та прийняте працівником поліції рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, відповідає санкції ч. 5 ст. 121 КУпАП. Таким чином, винесена працівником поліції оскаржувана постанова є обґрунтованою, винесеною уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне постанову інспектора поліції про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БАА № 596099 від 25.04.2022 року за ч.5 ст. 121 КУпАП) на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гривень залишити без змін, а позовну ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Вимога про стягнення судових витрат, згідно ст. 139 КАС України не вирішується, так як в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 19, 55 Конституції України; Законом України «Про Національну поліцію»; «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853; статтями 121, 245, 251, 268, 278, 283, 284 КУпАП; статтями 2, 5, 7, 9, 72, 77, 80, 90,205, 229, 241-246,250,251,255,257, 268, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії БАА № 596099 від 25.04.2022 року за ч.5 ст. 121 КУпАП),- - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції: : м. Ужгород, вул. О.Кошового, 2.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош