Справа № 320/5962/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Київ справа №320/5962/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.11.2022, просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 05.08.2020.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія ІV), у зв`язку з чим звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до якої додала усі необхідні документи. Проте, орган пенсійного фонду відмовив у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, мотивуючи це тим, що записами у трудовій книжці та паспортними даними підтверджено проживання (роботу) позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 до 18.07.1988 (2 роки 2 місяці 23 дні), тобто не виконується умова проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки до 01.01.1993.

Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та витребувано від сторін докази по справі.

Ухвалою суду від 21.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.11.2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, у якому просить прийняти уточнюючу позовну заяву та залучити до справи Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Ухвалою суду від 29.11.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, вирішено розгляд справи продовжити з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області як другого співвідповідача, якому запропоновано надати до суду відзив на позовну заяву.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області позов не визнало, представник відповідача 02.08.2022 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що з поданого пакету документів, що підтверджують постійне проживання чи постійну роботу у зоні посиленого радіоекологічного контролю підтверджено період проживання лише за 2 роки 2 місяці 23 дні, а тому умова п. 2 ч.1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не дотримана.

07.12.2022 від представника співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача була передана до ГУ ПФУ в Рівненській області, за результатами розгляду якої 08.06.2022 було прийнято рішення про відмову, позаяк надані документи не підтверджують факт проживання позивача у зоні радіологічного контролю протягом чотирьох років станом на 01.01.1993, а тому на даний час підстав для застосування до позивача положень пункту 5 частини другої статті 55 Закону № 796-ХІІ відсутні. Також зазначено, що згідно з посвідченням від 19.10.2001 серії НОМЕР_1 позивач має статус громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4. При цьому, бланк посвідчення видано на підставі постанови КМУ від 25 серпня 1992 р. № 501, пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відтак співвідповідач робить висновок, що користуючись посвідченням потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС позивач не має право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а лише має право на користування пільгами. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, відзиви на позовну заяву, докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом № 1 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області від 18.10.1996.

01.09.1984 відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 , позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 (запис № 1028), тому дівоче прізвище позивача з ОСОБА_3 (том 1, а.с. 61) було змінено на ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у м. Біла Церква Київська область народилась донька, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (том 1, а.с. 66).

10.01.1990 шлюб між подружжям було розірвано (запис № 8), що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 29.03.1990, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишилось ОСОБА_4 (том 1, а.с. 64).

18.02.2000 ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру № 2 002694, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 558177 (том 1, а.с. 69).

19.10.2001 Київською обласною державною адміністрацією позивачу було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 (том 1, а.с. 23).

Згідно з довідкою від 15.07.2020 № 125/1 позивач у період з 1988 до 01.07.2004 у виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради не була зареєстрована як фізична особа-підприємець (том 1, а.с. 67).

Відповідно до довідки від 20.07.2020 № 02-14/229 позивач була зареєстрована і проживала з 25.05.1990 до 03.05.1995 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 57).

Згідно з листом-відповіддю управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 31.07.2020 № 15.1-11/1059 щодо надання довідки про реєстрацію місця проживання з 1986-1990 рр. за адресою по АДРЕСА_2 зазначено, що архівні картки реєстрації особи за зазначеною адресою до управління передані не були з невідомих причин, а тому управління не має можливості надати запитувану довідку за відсутності відповідних відомостей. За даними управління позивач значиться зареєстрованою з 19.10.1996 за адресою: АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 22).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.09.2021 № 15.2-03/4243 ОСОБА_1 з 19.10.1996 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 58).

25.11.2021 юристом КП БМР ЖЕК № 7 складено акт № 54 на підтвердження факту проживання без реєстрації громадянки ОСОБА_1 у кв. АДРЕСА_4 , про що власник/співвласник/зареєстрована особа кв. АДРЕСА_5 ( ОСОБА_1 ), мешканець кв. АДРЕСА_6 ( ОСОБА_5 ), мешканець кв. АДРЕСА_7 ( ОСОБА_6 ) та мешканець кв. АДРЕСА_8 ( ОСОБА_7 ) повідомили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала за вказаною адресою з 15.12.1977 до 25.05.1990 (том 1, а.с. 19).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української СРС від 23 липня 1993 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" місто Біла Церква належить до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно з записами трудової книжки від 01.11.1984 серії НОМЕР_6 зазначено, що з 01.09.1983 до 01.09.1984 ОСОБА_1 навчалася в БПТУ Управління торгівлі в Київському облвиконкому. З 01.11.1984 прийнята на посаду молодшого продавця магазину № 106 в Управлінні торгівлі Білоцерківського міськвиконкому. З 29.04.1986 до 18.07.1988 позивач у зв`язку з переведенням працювала продавцем у магазині № 28 "Садово-город.інвент.". З 20.07.1988 позивач прийнята продавцем магазину № 1 с. Терезино у зв`язку з переводом з Управління торгівлі до Зарічанського міськвиконкому. 26.12.1989 у зв`язку із введенням нових кваліфікацій категорії позивачу присвоєно кваліфікацію продавця другої категорії. З 01.07.1991 переведено завідувачем магазину № 27 "Терезине комісійні товари". З 06.02.1992 до 01.10.1995 переведено продавцем ІІ категорії у магазин № 1 с. Терезино.

Звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 03.06.2022, відповідач направив позивачу лист від 13.06.2022 № 1000-0206-8/52945, до якого додав рішення про результати розгляду звернення позивача із заявою про призначення пенсії (том 1, а.с. 15).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у якій зазначено, що для призначення пенсії заявниця надала посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії від 19.10.2001 серії НОМЕР_7 та довідкою від 31.07.2020 № 15.1-11/1059, виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, записами в трудовій книжці та паспортними даними підтверджено проживання (роботу) заявниці в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 до 18.07.1988 2 роки 2 місяці 23 дні. Не виконується умова проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки до 01.01.1993.

Оскільки період проживання чи факт роботи станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю виявився менше чотирьох років, органом пенсійного фонду було відмовлено у призначенні пенсії позивачу відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У Рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 р. № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1992 р. № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з приміткою до цієї норми початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.2022.

Положення частини третьої статті 55 Закону № 796-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема починаючи з 01.01.2018 до 31.12.2018 не менше 25 років із поступовим збільшенням страхового стажу на рік до 34 років, а починаючи з 01.01.2018 не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років які народилися до 30.09.1956 (включно); 55 років 6 місяців які народилися з 01.10.1956 до 31.03.1957; 56 років які народилися з 01.04.1957 до 30.09.1957; 56 років 6 місяців які народилися з 01.10.1957 до 31.03.1958; 57 років які народилися з 01.04.1958 до 30.09.1958; 57 років 6 місяців які народилися з 01.10.1958 до 31.03.1959; 58 років які народилися з 01.04.1959 до 30.09.1959; 58 років 6 місяців які народилися з 01.10.1959 до 31.03.1960; 59 років які народилися з 01.04.1960 до 30.09.1960; 59 років 6 місяців які народилися з 01.10.1960 до 31.03.1961; 60 років які народилися з 01.04.1961 до 31.12.1961.

Таким чином, при підтвердженні наявності права на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, пенсія за віком може бути призначена жінкам, які народилися у період з 01.10.1965 до 31.03.1966 при досягненні 54 років 6 місяців.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Із аналізу наведених правових норм встановлено, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Водночас законодавець встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з статтею 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до пунктів 2, 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 встановлено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

При цьому суд критично оцінює посилання співвідповідача на постанову Кабінету Міністрів від 25 серпня 1992 р. № 501, позаяк посвідчення позивачу видане у 2001 році, а цей порядок видачі посвідчень вже не діяв.

Відтак єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 21.11.2019 у справі № 572/47/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку лише з огляду на ненадання позивачем документів, які підтверджують місце проживання або факт роботи у зоні посиленого радіологічного контролю та те, що посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС дає лише право на користування пільгами, а не на призначення пільгової пенсії.

Оскільки належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Як було вказано раніше, 19.10.2001 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) серії НОМЕР_1 (том 1, а.с. 23).

Отже, подані позивачем суду документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що Законом України від 28 грудня 2014 р. № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 76-VIII) внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27 лютого 1991 р. № 791а-XII (далі Закон № 791а-XII).

Згідно із Законом № 76-VIII абзац 5 частини другої статті 2 Закону № 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Крім цього, Законом № 76-VIII виключено також статтю 23 Закону № 796-ХІІ, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 76-VIII набрали чинності з 01.01.2015.

Тобто з 01.01.2015 виключено обумовлену територію проживання та виконання роботи з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому оскільки належність позивача до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, відповідачем не оспорювалась, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано в установленому Законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 287/39/17-а.

Суд також зауважує, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілих 4 категорії, у Законі № 796-ХІІ не відбулось.

Отже, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов`язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01.01.1993 у цій зоні не менше чотирьох років, у той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є необґрунтованою.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статті 55 Закону № 796-ХІІ суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням необхідно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до пункту 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25 листопада 2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.8. Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Надаючи оцінку даті, з якої у позивача виникло право на призначення пенсії із зниженим віком, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З копії паспорта позивача суд встановив, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, у разі підтвердження права на таке зниження, може бути призначена з наступного дня при досягненні особою 54 років 6 місяців (05.08.2020), тобто з 06.08.2020.

Відтак призначення пенсії повинно бути проведено з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку позивача.

Тому, представником позивача помилково в уточненій позовній заяві зазначено, що право на призначення пенсії із зниженим віком виникло з 05.08.2020, а тому позовні вимоги в цій частині належать частковому задоволенню із визначенням дати призначення пенсії з 06.08.2020.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого ним рішення від 08.06.2022 № 34.

Отже, вимоги позивача належать задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, а оскаржуване рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, тягар оплати судових витрат у вигляді судового збору (відповідно до квитанції від 29.06.2022 № 0.0..1 у сумі 992, 40 грн) покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у сумі 744, 30 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7, ) від 08.06.2022 № 34 щодо відмови ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 06.08.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7, ) ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) судовий збір в сумі 744, 30 грн (сімсот сорок чотири гривні 30 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.