Справа № 200/1220/22
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Справа№200/1220/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі Головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощенного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,-

УСТАНОВИВ:

20 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 07.11.2015 року по 27.03.2021 року він проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 26.03.2021 №193 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 26.03.2021, із визначенням невикористаної відпустки за 2021 рік у кількості 6 діб. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 21.07.2021 №408 о/с внесено зміни до Наказу ГУ НП в Донецькій області від 26.03.2021 №193 о/с, яким визначено дату його звільнення 27.03.2021.

Позивач вважає, що у період його служби відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства, як роботодавця щодо належних йому грошових виплат, як працівнику, у зв`язку з чим, змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про зупинення провадження у справі відмовлено. Відкладено розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів. Повідомлено учасників справи, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі «Електронний суд».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2022 року витребувано від Головного управління Національної поліції в Донецькій області належним чином засвідчені копії документів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року повторно витребувано від Головного управління Національної поліції в Донецькій області належним чином засвідчені копії документів.

29 листопада 2022 року засобами електронного зв`язку відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначив про те, що Головним управлінням було встановлено, що позивачу помилково не було нараховано та виплачено різницю у посадових окладів та з метою врегулювання спірних правовідносин, 29.11.2022 самостійно нараховано позивачу суму недоплаченого грошового забезпечення за період березень 2017 по травень 2017. При цьому, вважає вимогу про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати грошового забезпечення за березень 2017-травень 2017 передчасною.

Щодо стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з січня 2019 по березень 2021, зазначає, що наявність допуску до секретної інформації, але не подання мотивованих подань не є підставою для винесення наказів про встановлення відповідної надбавки та здійснення її виплати. Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 по 30.11.2017, зазначає, що у редакції Порядку № 1078, чинній до 18.10.2017, не було передбачено індексацію грошового забезпечення поліцейських. При цьому, позивачу за листопад 2017 року нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення у грудні 2017 року. Щодо стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації зазначає, що оскільки позивачу індексація грошового забезпечення з 07.11.2015 по 30.10.2017 не нараховувалась, то відповідно зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення компенсації за частину щорічної оплачуваної відпустки за минулі роки, зазначає, що позивачу при звільненні була нарахована грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку. При цьому, виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, що передували року звільнення Порядком №260 (п. 8 розділу ІІІ) не передбачена. Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки зазначає, що позивач для використання додаткової відпустки як учасник бойових дій у період з 2017 до 2021 року не звертався. Відповідно до вимог ЗУ «Про відпустки» додаткова відпустка як учаснику бойових дій не переноситься, не компенсується, не ділиться на частини, що також наведено у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України від 04.08.2016 р. № 430/13/116-16 та 23.09.2016 № 531/13/116-16, які є офіційними та оприлюдненими відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року зазначає, що надбавка за роботу в умовах режимних обмежень до визначеного нормами права переліку не входить, оскільки ця надбавка не має постійного характеру. Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року, зазначає, що нормами спеціального законодавства визначено, що одноразова грошова допомога при звільненні нараховується без урахування надбавки в умовах режимних обмежень. Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити доплату за роботу у нічний час у розмірі 35% зазначає, що оформлення обліку несення поліцейськими служби в нічний час, у спірних правовідносинах, є повноваженням начальника Слов`янського ВП та Покровського ВП ГУНП в Донецькій області (нині відділення поліції № 4 Краматорського РУП та Покровського районного управління ГУНП в Донецькій області) та ГУНП в області, відповідно до положень КАС України не несе відповідальність за посадових осіб, які не вели облік служби в нічний час, не виготовили та не направили зазначені довідки.

На підставі зазначеного просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

1 грудня 2022 року через відділ документообігу та архівної роботи суду позивачем надана відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з запереченнями відповідача, викладеними у відзиві. Щодо його вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за березень травень 2017 року з урахуванням посадового окладу 2 700 грн, зазначає, що відповідач нарахував лише різницю між посадовими окладами, при цьому не врахував, що надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 11 до постанови № 988. Також, зазначає про наявність правових підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати (грошового забезпечення) за період з березня 2017 по травень 2017. Щодо стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень зазначає, що Наказом ГУНП в Донецькій області від 26.10.2016 №356 о/с йому з 06.10.2016 встановлено надбавку в розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень. При цьому, вважає доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку №1078, необґрунтованими, оскільки Закон №580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок №1078 та відповідно наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати суми індексації грошового забезпечення за період часу з 07 листопада 2015 року до 30 листопада 2017 року. Зазначає, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, чого відповідачем здійснено не було. Окрім того, право особи - учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 7 травня 2020 року у справі №360/4127/19, та від 19 січня 2021 року в справі №160/10875/19, від 31 березня 2021 року у справі №320/3843/20, від 31 травня 2021 року №200/13837/19-а. Щодо здійснення перерахунку та виплати компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку в році звільнення з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року, зазначає, що оскільки дія наказу ГУНП в Донецькій області від 26.10.2016 №356 о/с про встановлення йому надбавки в розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень з 06.10.2016 не припинялась та не змінювалась, тому він вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року. Водночас, одноразова грошова допомога також повинна була бути виплачена з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Окрім того, зазначає, що не виконання (або неналежне виконання) посадовими особами управління поліції своїх службових обов`язків із оформлення та надання до Головного управління відповідних довідок не повинно мати своїм наслідком не виплату йому доплати за роботу в нічний час. Також, вважає, що він має право на доплату за службу в надурочний час за період з 07.11.2015 по 26.05.2016.

07 грудня 2022 року відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Донецькій області від 06.12.2022 № 385 про перерахунок грошового забезпечення у грудні 2022 року, позивачу нараховано 1023,97 грн., отже спірне питання врегулювано самостійно та компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Також, оскільки позивач не працював постійно із відомостями, що становлять державну таємницю, тому вимога про визнання протиправними дій та стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з січня 2019 року до березень 2021 року задоволенню не підлягає. Окрім того, зазначає, що нормами загального та нормами спеціального законодавства прямо не передбачено, що грошова компенсація за невикористані відпустки нараховується з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Також, нормами спеціального законодавства (Порядку № 260) визначено обов`язкові складові грошового забезпечення та порядок нарахування одноразової грошової допомоги саме із цих складових, до яких надбавка за роботу в умовах режимних обмежень не входить.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (серія НОМЕР_1 виданий Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області), РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 08.07.2011 року №261 о/с призначено лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-220993) слідчим відділення загально кримінальних злочинів слідчого відділу Слов`янського міськвідділу (з обслуговування м.Слов`янськ та Слов`янського району) (т.1 а.с.79).

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 21.10.2011 року №474 о/с, у зв`язку з реорганізацією штатів (наказ ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2011 №1857 дск) призначено лейтенанта міліції Кузнєцова Олександра Сергійовича (М-220993) слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов`янського міськвідділу (з обслуговування м.Слов`янськ та Слов`янського району) (т.1 а.с.80).

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 09.08.2013 року №289 о/с, у зв`язку з реорганізацією штатів (наказ ГУМВС України в Донецькій області від 05.06.2013 №1332) призначено по Слов`янському міськвідділу ГУ МВС України в Донецької області (з обслуговування м.Слов`янськ та Слов`янського району) з 05.08.2013 лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-220993) слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу (т.1 а.с.81).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 року №13 о/с, призначено з 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 (М-220993), який мав спеціальне звання старший лейтенант міліції, старшим слідчим Слов`янського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, присвоївши звання старший лейтенант поліції (т.1 а.с.82).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.04.2016 року №86 о/с, призначено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-220993), старшим слідчим Слов`янського відділу поліції, увільнивши його від посади старшого слідчого Слов`янського відділення поліції Краматорського відділу поліції (т.1 а.с.83).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.12.2016 року №418 о/с, у зв`язку з організаційно-штатними змінами на підставі наказу Національної поліції України від 29.11.2016 №1245 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області» призначено по Слов`янському відділу поліції капітана поліції ОСОБА_1 (0111616)-слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Слов`янського відділу поліції (т.1 а.с.84).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 01.03.2017 року №112 о/с, покладено тимчасове виконання обов`язків з 1 березня 2017 року строком на чотири місяці за вакантною посадою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з посадовим окладом 2700 гривень на капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (т.1 а.с.85).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.05.2017 року №246 о/с, призначено капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції (т.1 а.с.86).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.02.2020 року №58 о/с покладено тимчасове виконання обов`язків строком до одного місяця за вакантною посадою заступника начальника відділу поліції-начальника слідчого відділу Покровського відділу поліції на капітана поліції ОСОБА_1 (0111616), начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу цього відділу поліції з 14 лютого 2020 року (т.1 а.с.87).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.03.2020 року №99 о/с покладено тимчасове виконання обов`язків строком до одного місяця за вакантною посадою заступника начальника відділу поліції-начальника слідчого відділу Покровського відділу поліції на капітана поліції ОСОБА_1 (0111616), начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу цього відділу поліції з 14 березня 2020 року (т.1 а.с.88).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30.11.2020 року №508 о/с покладено на начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції Головного управління капітана поліції Кузнєцова Олександра Сергійовича тимчасове виконання обов`язків начальника слідчого відділу Покровського відділу поліції Головного управління з 14 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року (т.1 а.с.90).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.01.2021 року №15 о/с, призначено з 15 січня 2021 року капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції (т.1 а.с.91).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.03.2021 року №193 о/с звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції з 26 березня 2021 року, встановивши йому у березні 2021 року премію у розмірі 51,078%. Вислуга років на 26 березня 2021 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 13 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні-19 років 06 місяців 18 днів. Вважати невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 06 діб(т.1 а.с.92).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21.07.2021 року №408 о/с внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.03.2021 року №193 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції. Вважати звільненим з 27 березня 2021 року. Вважати вислугу років на 27 березня 2021 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги: 13 років 07 місяців 13 днів, у пільговому обчисленні-19 років 06 місяців 18 днів (т.1 а.с.93).

7 липня 2021 року, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з заявою, в якій просив поновити його порушені права Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області та провести з ним відповідний повний розрахунок належних йому виплат (т.1 а.с.33-35).

Листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.08.2021 року №К-366/12/02-2021 за результатом звернення позивача від 7 липня 2021 року повідомлено, що розрахунок з ним проведено відповідно до вимог чинного законодавства (т.1 а.с.36-47).

14.12.2021 року, представник позивача звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з адвокатським запитом №21 про надання додаткової інформації (т.1 а.с.48-49).

Листом Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.12.2021 року №93-аз/301/03-2021, 94-аз/301/03-2021 повідомлено представника позивача про продовження строку розгляду його заяви до двадцяти робочих днів.

Листом Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 10.01.2022 року №93-аз/301/03-2021, 94-аз/301/03-2021 надано часткову інформацію на запит представника позивача від 14.12.2021 року №21 (т.1 а.с. 51-53).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі -Закон України «Про Національну поліцію», Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо наявності підстав для здійснення перерахунку та виплати заробітної плати (грошового забезпечення) за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року з урахуванням посадового окладу визначеного наказом ГУ НП в Донецькій області від 01.03.2017 №112 о/с, а саме 2 700 грн., суд зазначає наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 01.03.2017 року №112 о/с, покладено тимчасове виконання обов`язків з 1 березня 2017 року строком на чотири місяці за вакантною посадою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з посадовим окладом 2700 гривень на капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (т.1 а.с.85).

Як вбачається з розрахункових рахунків за березень, квітнень та травень 2017 року (т.1 а.с.106), позивачу нараховувалось грошове забезпечення за посадовим окладом 2400,00 грн.

Як зазначає відповідач у відзиві, Головним управлінням 29.11.2022 самостійно нараховано позивачу суму недоплаченого грошового забезпечення у розмірі за: березень 2017 300 грн; квітень 2017 300 грн; травень 2017 270,97 грн.

У довідці про перерахунок грошового забезпечення у грудні 2022 року, виданої УФЗБО ГУ НП в Донецькій області міститься інформація про перерахунок грошового забезпечення за березень, квітнень та травень 2017 року за складовими: вислуга років та премія у розмірі 1039,56 грн., сума до виплати становить 1023,97 грн.

Відповідачем до матеріалів справи надані платіжні доручення від 29 листопада 2022 року №12768 та від 08 грудня 2022 року №12966, якими пераховано грошове забезпечення позивачу у розмірі 857,91 грн та 1023,97 грн. відповідно.

Враховуючи, що відповідачем самостійно усунуто порушення, а саме здійснено перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за березень, квітнень та травень 2017 року, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо визнання протиправними дій та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати грошового забезпечення за березень - травень 2017 року включно, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За правилами, визначеними статтею 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

З метою реалізації Закону № 2050 КМУ прийнято Порядок № 159.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Водночас, первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 5 Порядку № 159, в якому зазначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, розрахунок та виплата компенсація здійснюється одночасно при виплаті заборгованості.

Як встановлено судом, відповідачем самостійно було усунуто порушення щодо невірного обрахунку грошового забезпечення позивача за березень, квітнень та травень 2017 року та пераховано грошове забезпечення позивачу 29 листопада 2022 року платіжним дорученням №12768 у розмірі 857,91 грн та від 08 грудня 2022 року платіжним дорученням №12966 у розмірі 1023,97 грн.

Таким чином, несвоєчасна виплата відповідних сум відбулась з вини Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача та наявність підстав для отримання компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за березень, квітнень та травень 2017 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з січня 2017 року по березень 2021 року включно у сумі 20 730 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України […].

Відповідно до пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 6 квітня 2016 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входить: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон№ 3855-ХІІ, Закон України "Про державну таємницю") державна таємниця (секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень; ступінь секретності («особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно») - категорія, яка характеризує важливість секретної інформації, ступінь обмеження доступу до неї та рівень її охорони державою.

Згідно частини 2 статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до додержавної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, […] діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до частини 4 статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. […].

Приписами частини 7 статті 22 Закону № 3855-ХІІ обумовлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбаченізакономобмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Згідно частини 2 статті 22 Закону № 3855-ХІІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Відповідно до частин 1-2 статті 27 Закону № 3855-ХІІ доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, […] діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Отже, особа отримує допуск до державної таємниці за умови її призначення на посаду, робота на якій передбачає роботу із секретною інформацією, та за умови отримання відповідного доступу.

Як встановлено судом, позивач у періоди з січня 2017 року по березень 2021 року проходив службу у підрозділах ГУНП в Донецькій області на посадах слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Слов`янського відділу поліції, в.о.начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, що підтверджується переліком функціональних обов`язків позивача протягом спірного періоду (а.с. т.1 а.с.131-150).

06 жовтня 2016 року до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, надійшло подання Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про встановлення надбавки до посадового окраду за роботу в умовах режимних обмежень працівникам Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, серед яких визначено: старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , слідчого Слов`янського відділу поліції (т.1 а.с.125).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.10.2016 року №356 о/с, встановлено надбавку в розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень: по Слов`янському відділу поліції, з 06.10.2016: старшому лейтенантові поліції ОСОБА_1 (М-220993), слідчому (т.1 а.с.126).

Відповідно до довідки заступника начальника УРТЗІ ГУНП в Донецькій області, Покровський ВП ГУНП в Донецькій області здійснював свою діяльність, пов`язану з державною таємницею на підставі спеціального дозволу. Погоджена Головним управлінням Служби безпеки України номенклатура посад працівників, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці від 10.04.2017 та затверджена начальником Покровського ВП ГУНП в Донецькій області 28.04.2017 передбачала надання доступу до державної таємниці за посадою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області. На підставі розпорядження Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 25.09.2019 №273 д/дск ОСОБА_1 було надано допуск до державної таємниці за формою 2 (т.1 а.с.127-128).

Також, у довідці зазначено, що відповідно до наданого листа Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділення рослідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області , опрацював 68 вхідних документів та 48 підготовлених документів із грифом секретності «Таємно». У період з 14.03.2020 по 11.05.2020 ОСОБА_1 долучив до номенклатурної справи 212 документів з грифом секретності «Таємно».

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач мав доступ до державної таємниці у період з січня 2017 року по березень 2021 року («таємно», «цілком таємно»).

Відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ уразі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414), яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Згідно з пунктом 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 7 розділу ІІ Порядку № 260.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Відповідно до пунктів 2.9.3, 2.9.7 Порядку № 499 (в редакції, чинній до 13 грудня 2016 року) виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується особі рядового чи начальницького складу з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

Вимоги щодо призначення надбавки на роботу в умовах режимних обмежень з дня призначення на посаду містились і в пункті 7 розділу ІІ Порядку № 260 (в редакції, яка була чинною до 1 лютого 2017 року).

Згідно пункту 7 розділу ІІ Порядку № 260 виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень припиняється: з дня призначення на посаду, за якою вона не встановлена; з дня скасування допуску до державної таємниці; з дня закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Проаналізувавши наведене вище суд дійшов висновку, що надбавка має бути встановлена особі, якій надано відповідний допуск, з дня призначення такої особи на посаду, яка включена до номенклатури посад, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, та якій при цьому надано доступ до державної таємниці.

Як наслідок, позивач мав право на отримання надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з січня 2017 року по березень 2021 року року («таємно», «цілком таємно»).

Відповідно до матеріалів справи позивачу надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з січня 2017 року по березень 2021 року не нараховувалась (т.1 а.с. 100-124).

Отже, не нарахування та не виплата позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з січня 2017 року по березень 2021 року року є протиправною.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що не нарахування та не виплата Головним управлінням позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у вказані періоди була правомірною, так як для такого нарахування та виплати необхідно також наявність й інших обставин:факт фактичної роботи позивача із документами, які становлять державну таємницю, та наявність відповідних рапортів безпосереднього керівника позивача про виплату такої надбавки, а протягом вказаних періодів у відповідача були відсутні відомості на підтвердження того, що позивач працював із такими документами та рапорти керівника позивача про виплату позивачу такої надбавки, враховуючи наступне.

Надання особі допуску та згодом доступу до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи цієї особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку).

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск та доступ до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку із чим у неї відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання належної компенсації.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 28.01.2021 року у справі №240/229/20, від 25.07.2019 року у справі №296/6615/17.

Посилання відповідача на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, суд вважає необґрунтованим, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Суд звертає увагу, що в силу функціональних обов`язків позивача за вказаними посадами та умовами (вимогами, критеріями), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на ці посади, передбачено необхідність роботи з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача у відзиві на постанову Верховного Суду від 07.08.2019 року №820/5122/17 з огляду на те, що у цій справі був відсутній рапорт щодо встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, в даній же справі, позивачу була встановлена надбавка в розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень. При цьому, довідка заступника начальника УРТЗІ ГУНП в Донецькій області, містить інформацію, що посада начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області передбачала надання доступу до державної таємниці. Також, на підставі розпорядження Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 25.09.2019 №273 д/дск ОСОБА_1 було надано допуск до державної таємниці за формою 2.

Як наслідок позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у сумі 20 730 гривень, суд зазначає, що дана вимога є передчасною, так як розмір та порядок обчислення належних позивачу сум надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, що мають бути вчинені відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах даної справи.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року, суд зазначає наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 року №13 о/с, призначено з 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 (М-220993), який мав спеціальне звання старший лейтенант міліції, старшим слідчим Слов`янського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, присвоївши звання старший лейтенант поліції.

З наяних у матеріалах справи розрахункових листів, судом встановлено відсутність нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року. При цьому, судом також встановлено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у грудні 2017 року за листопад 2017 року у розмірі 373,85 грн.

Частинами першою, другою, п`ятої статті 94 Закону № 580-VІII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»(далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частинами першою, п`ятою статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»(далі - Закон № 2017-111) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1078 (у редакції до 24 жовтня 2017 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру:

-пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат, установлених законодавством), крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку;

-стипендії;

-оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер;

-грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби;

-розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі;

-суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності);

-суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Згідно із пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету;

6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

7) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Аналізуючи правові норми Закону №2017-ІІІ та Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 липня 2019 року в справі № 240/4911/18, від 16 вересня 2020 року в справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року в справі № 120/2005/19-а.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Згідно зі статтями 18, 19 Закону України № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати. А тому, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, суд доходить висновку, щодо наявності протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року.

Зазначений висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.01.20.21 року у справі №160/35/20.

Доводи відповідача про те, що лише постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року №782 були внесені доповнення до Порідку №1078 про те, що проведення індексації доходів населення здійснюється також і поліцейським є необґрунтованими, оскільки Закон №580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок №1078.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача про його право на отримання індексації грошового забезпечення за період перебування на посаді поліцейського з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, оскільки позивач не отримав індексацію за ці місяці, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, в даному випадку належним способом захисту позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період перебування на посаді поліцейського з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Проте, щодо позовних вимог в частині застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року, слід зазначити, що відповідачем на момент розгляду цієї справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення.

За таких умов відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку позивача повинен застосовуватись.

Суд звертає увагу, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Окрім того, виходячи з положень статті5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Оскільки індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, а тому питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за вказаний період, наразі є передчасним.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо наявності підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року, суд зазначає наступне.

Статтею 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Частиною 2 статті 2 Закону № 2050-ІІІ (в редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Як вже зазначалось судом, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є однією із основних державних гарантій. При цьому індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру.

Отже, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд, в тому числі у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 16 квітня 2020 року у справі № 822/3307/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18.

Також суд зазначає, що у пункті 3 Порядку № 159 (в редакції, чинній як з 14 квітня 2021 року так і до 14 квітня 2021 року) прямо зазначено, що компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, разом із сумою індексації: у редакції, чинній до 14 квітня про це зазначено у першому абзаці цього пункту, у чинній редакції - у шостому абзаці.

Отже, несвоєчасно сплачена індексація грошового забезпечення підлягає компенсації відповідно до приписів Закону № 2050-ІІІ.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІ Івиплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 5 Порядку № 159, в якому зазначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, розрахунок та виплата компенсація здійснюється одночасно при виплаті заборгованості.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що виплата заборгованості з індексації за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року відповідачем ще не здійснена, питання щодо наявності/відсутності спору в частині нарахування та виплати такої компенсації є передчасним.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо наявності підстав для стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме: за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб у загальній сумі 7 685,08 грн., суд зазначає наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.03.2021 року №193 о/с звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», капітана поліції ОСОБА_1 (0111616) начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції з 26 березня 2021 року, встановивши йому у березні 2021 року премію у розмірі 51,078%. Вислуга років на 26 березня 2021 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 13 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні-19 років 06 місяців 18 днів. Вважати невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 06 діб (т.1 а.с.92).

Відповідно до довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.08.2021 року №2995/12/03-2021, за даними облоіків інформаційно-пошукової системи регіонального рівня невикористана відпустка капітана поліції ОСОБА_1 за період служби з 07.11.2015 до 26.04.2021 на момент звільнення складала: 3 доби за 2015 рік, 10 діб за 2020 рік, 6 діб за 2021 рік (компенсовано при звільненні, наказ ГУНП в Донецькій області від 26.03.2021 №193 о/с)(т.1 а.с.152).

Відповідно до статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Статтею 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (ч. 10).

Відповідно до частини 11 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, положеннями Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що у випадку не використання поліцейським щорічної відпустки протягом поточного календарного року поліцейський не втрачає право на цю відпустку після закінчення поточного року.

Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16 і вважав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18 з таких підстав:

«..Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону № 580. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч. ч. 8, 11 ст. 93 Закону № 580, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.».

Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що: «..законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок…».

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб та шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві таку компенсацію.

Враховуючи, що розмір належної позивачу суми компенсації за невикористані дні відпустки, що має бути сплачена відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах цієї справи, позовні вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме: за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб у загальній сумі 7 685,08 грн., задоволенню не підлягають у зв`язку із їх передчасністю.

Щодо наявності підстав для стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки у кількості 70 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 27 березня 2021 року в сумі 321 909 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.08.2021 року №2994/12/03-2021, згідно з обліками управління кадрового забезпечення ОСОБА_1 додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2017-2021 роки не використовував. Також, у довідці зазначено, що рапортів останнього щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за вказаний період до підрозділів кадрового забезпечення не надходило. Наголошено, що додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією (т.1 а.с.153).

Як встановлено судом, позивачу під час проходження служби не була надана додаткова відпустка як учаснику бойових за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки у кількості 70 діб та при звільненні не була нарахована та сплачена компенсація за невикористані дні зазначеної відпустки.

Відповідно до статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються […] додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Як вже зазначалось судом, статтею 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 2 жовтня 1993 року учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З аналізу викладених норм вбачається, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та ст. 12Закону № 3551-ХІІ.

При цьому положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд зазначає, що в даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи - учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 7 травня 2020 року у справі № 360/4127/19, та від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, від 31 травня 2021 року 200/13837/19-а.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання при звільненні грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки як учасником бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки загальною тривалістю 70 діб.

Відповідно, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки підлягають задоволенню.

Разом із цим розмір та порядок обчислення належних позивачу сум компенсації за невикористані дні відпусток, що мають бути вчинені відповідачем на виконання цього рішення суду, не єспірним в межах даної справи.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані додаткові щорічні оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки у кількості 70 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 27 березня 2021 року в сумі 321 909 грн - спрямовані на майбутнє, тому що припускають можливе порушення відповідачем порядку та розміру нарахування цієї компенсації та, як наслідок, можливість виникнення такого спору.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із їх передчасністю.

Щодо наявності підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Пунктом 1 постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом ІІ Порядку № 260 установлено такі додаткові види грошового забезпечення: надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (п.4 Порядку № 260); надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі (п.5 Порядку № 260); надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць (п.6 Порядку № 260); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (п.7 Порядку № 260); надбавка за почесне звання заслужений (п. 8 Порядку № 260); доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності (п. 9 Порядку № 260); доплата за вчене звання (п. 10 Порядку № 260); доплата за службу в нічний час (п. 11 Порядку № 260).

Як зазначає відповідач у відзиві, позивачу було нараховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 6 діб в сумі 2 739 грн. 78 коп. із розрахунку: - посадовий оклад 2 700 грн; оклад за спеціальне звання 1 800 грн.; надбавка за вислугу років (30%) 1350 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби (55%) 3 217 грн. 50 коп.; премія (51,078%) 4 631, 50 грн.

При цьому, відповідачем по справі не було включено для обчислення позивачу компенсації за невикористану в році звільнення відпустку - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Суд зазначає, що вказана надбавка має постійний характер, та відповідно до Порядку №260 входить до складу грошового забезпечення, а тому повинна бути врахована до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Як зазначено вище, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, тому вимога про здійснення перерахунку та виплати компенсації за невикористану в році звільнення відпустки з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року, підлягає задоволенню.

Щодо наявності підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 2 розділу VI Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення (пункт 6 розділу VI Порядку № 260).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом ІІ Порядку № 260 установлено такі додаткові види грошового забезпечення: надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (п.4 Порядку № 260); надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі (п.5 Порядку № 260); надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць (п.6 Порядку № 260); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (п.7 Порядку № 260); надбавка за почесне звання заслужений (п. 8 Порядку № 260); доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності (п. 9 Порядку № 260); доплата за вчене звання (п. 10 Порядку № 260); доплата за службу в нічний час (п. 11 Порядку № 260).

З урахуванням наведених вище норм, а також приписів наказу МВС України 06.04.2016 №260 (з відповідними змінами) одноразова грошова допомога при звільненні нараховується з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням підвищень посадового окладу, надбавок, доплат, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Як вбачається з довідки управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.07.2021 №1013, до розрахунку ОДГ ОСОБА_1 враховано: посадовий оклад 2700,00 грн+оклад за спеціальне звання 1800,00 грн + надбавка за вислугу років (30%) 1350,00 грн+надбавка за специфічні умови проходження служби(55%) 3217,50 грн+премія (51,078%) 4631,50 = 13699,00 грн*25%*13 років = 44 521,75 грн.(т.1 а.с.154-155).

При цьому, відповідачем по справі не було включено для обчислення позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Суд зазначає, що вказана надбавка має постійний характер, та відповідно до Порядку №260 входить до складу грошового забезпечення, а тому повинна а тому повинна бути врахована до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Як зазначено вище, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, тому вимога про здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року, підлягає задоволенню.

Щодо наявності підстав для нарахування та виплати доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за листопад, грудень 2015 року, лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень-травень, липень, жовтень 2017 року, січень 2018 року, червень, грудень 2020 року, січень-березень 2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання і відповідно до п. 3 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входить: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2.6 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої Наказом МВС України від 28 квітня 2009 року № 181 «Про організацію діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року № 786/16802, (далі Інструкція № 181) (втратила чинність 18 липня 2017 року на підставі наказу від 23 травня 2017 року № 440), передбачено, що роботу чергової частини МВС організовує начальник чергової частини, який безпосередньо підпорядковується начальнику оперативного управління та: забезпечує підбір та розстановку кадрів, […] щомісяця складає графік чергування працівників чергової частини; веде облік надурочних чергувань працівників чергової частини.

Згідно пункту 1.7 Інструкції № 181 доплата за службу в нічний час працівникам добових нарядів чергових частин здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Також відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі постанова № 988) поліцейським виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 260 (набрав чинності 27 травня 2016 року) поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22-00 год до 06-00 год. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1до цього Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів, зокрема, листа від 10.01.2022 року (вих. № 93 аз/301/03, 94аз/301/03), підписаного т.в.о начальника Покровського РУП Головного управління Національної поліції в Донецькій області, ОСОБА_1 (2017-2021 роки) виходив на чергування: у травні 2017 року- 3 травня 2017 року, 4 травня 2017 року, 5 травня 2017 року, 6 травня 2017 року, у липні 2017 року 17 липня 2017 року, 18 липня 2017 року, 19 липня 2017 року, 20 липня 2017 року, 21 липня 2017 року, 22 липня 2017 року, у жовтні 2017 року- 8 жовтня 2017 року; у січні 2018 року 8 січня 2018 року, 12 січня 2018 року, 20 січня 2018 року, 26 січня 2018 року; у червні 2020 року 3 червня 2020 року, 15 червня 2020 року, 22 червня 2020 року, 27 червня 2020 року; у грудні 2020 року -6 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року; у січні 2021 року-10 січня 2021 року, 16 січня 2021 року, 26 січня 2021 року; у березні 2021 року 7 березня 2021 року, 11 березня 2021 року, 20 березня 2021 року (т.1 а.с.51-53).

Матеріали справи містять довідку Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16.07.2021 року №10835/205/01-2021, в якій наявна інформація про те, що відповідно до журналів нарядів Словянського ВП, ОСОБА_1 в період часу з 07.11.2015 по 29.05.2017(період служби в Словянському ВП) був задіяний до несення служби у 2015 році- 01.12.2015 СОГ, 13.12.2015-СОГ, 21.12.2015-СОГ; у 2016 році- 04.02.2016-СОГ, 17.02.2016- СОГ, 27.02.2016- СОГ, 04.03.2016- СОГ, 20.03.2016- СОГ, 28.03.2016- СОГ, 07.04.2016- СОГ, 21.04.2016- СОГ, 30.04.2016- СОГ, 19.06.2016- СОГ, 29.06.2016- СОГ, 06.07.2016-СОГ, 03.08.2016-СОГ, 25.08.2016-СОГ, 09.09.2016-СОГ, 25.09.2016-СОГ, 29.09.2016-СОГ, 30.10.2016-СОГ, 03.11.2016-СОГ, 09.11.2016-СОГ, 24.11.2016-СОГ, 02.12.2016-СОГ, 24.12.2016-СОГ; у 2017 році- 02.01.2017-СОГ, 21.01.2017-СОГ, 02.02.2017-СОГ, 18.02.2017-СОГ, 23.02.2017-СОГ (т.1 а.с.156).

Між тим, у розрахунковому листі за лютий 2016 року міститься інформація про нарахування та виплату позивачу доплати до грошового забезпечення за службу у нічний час за грудень 2015 року у кількості 24 години, у розрахунковому листі за липень 2017 року міститься інформація про нарахування та виплату позивачу доплати до грошового забезпечення за службу у нічний час за квітень 2017 року у кількості 6 годин, у розрахунковому листі за березень 2018 року міститься інформація про нарахування та виплату позивачу доплати до грошового забезпечення за службу у нічний час за січень 2018 року у кількості 48 годин, у розрахунковому листі за серпень 2020 року міститься інформація про нарахування та виплату позивачу доплати до грошового забезпечення за службу у нічний час за червень 2020 року у кількості 60 годин.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позивач ніс служби в нічний час у листопаді 2015 року, та у лютому 2021 року, що також підтверджує відповідач у відзиві про те, що позивач не залучався до несення служби у нічний час.

Довідка Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.11.2022 року №1200/205/05-2022, містить інформацію про те, що відповідно до книг нарядів Словянс ького ВП ГУ НП в Донецькій області інв..№354 від 01.01.2017 та інв..№454 від 07.04.2022, ОСОБА_1 в період часу з 01.03.2017 по 31.07.2017 до несення служби не був задіяний.

Отже, не здійснення позивачу доплати до грошового забезпечення за службу у нічний час (6 годин у кожне чергування) у періоди: лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень, лютий, липень, жовтень 2017 року, грудень 2020 року, січень, березень 2021 року - є такими, що порушує право позивача на належну оплату його праці.

Суд погоджується із тим, що згідно пунктом 11 Порядку № 260 підставою для нарахування поліцейському Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області доплати за несення служби у нічний час є відповідна довідка.

Разом із цим суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності з боку Головного управління Національної поліції в Донецькій області протиправної бездіяльності в частині не здійснення доплати позивачу служби у нічний час у вказані періоди у зв`язку із тим, що підставою для оплати поліцейському годин чергування в нічні зміни є отриманням від посадових осіб Словянського ВП та Красноармійського ВП відповідних довідок, форма яких передбачена Порядком № 260, - так як керівники вказаних відділів є керівниками структурного підрозділу відповідача та його посадовими особами, і Головним управлінням не надано суду доказів на підтвердження того, що Головним управлінням вживались заходи для здійснення контролю за дотриманням цими посадовими особами нормативно-правових приписів щодо організації роботи підлеглих та організації належного дотриманнями цими посадовими особами вимог законодавства в частині своєчасного направлення до Головного управління відповідних довідок, тобто, заходів, спрямованих на отримання реальної інформації про відпрацьований працівниками цих відділів час та належного забезпечення цих працівників належною заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Крім цього суд зазначає, що не виконання (або неналежне виконання) посадовими особами управління поліції своїх службових обов`язків із оформлення та надання до Головного управління відповідних довідок не повинно мати своїм наслідком не виплату позивачу доплати за роботу в нічний час.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 2140/1763/18.

Щодо тверджень відповідача про те, що копії журналів не є належним доказом роботи позивача в нічний час, так як не входить до нормативно визначеного переліку документів, що можуть підтверджувати несення служби поліцейським у нічний час та посилання при цьому на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 грудня 2019 року № 825/66/16, суд зазначає, що порядок залучення працівників органів поліції до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, у тому числі в нічний час у спірний період (з червня 2016 року, 2017 рік), регулювався наказом МВС України від 17 грудня 1991 року № 530 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 434 від 04.06.2020), згідно із яким підставами для залучення працівників до понаднормової роботи, у тому числі в нічний час, є графіки нарядів чергувань[…].

На зазначеному наголошено, зокрема, у наведеній відповідачем постанові Верховного Суду від 4 грудня 2019 року № 825/66/16 (п. 34).

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавки за роботу у нічний час за період : лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень, лютий, липень, жовтень 2017 року, грудень 2020 року, січень, березень 2021 року, а також в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві надбавку за роботу у нічний час у вказані періоди.

Розмір та порядок обчислення належних позивачу сум доплати за роботу у нічний час, що мають бути нараховані та сплачені йому відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах даної справи, а тому позовні вимоги в частині визначення такого порядку (35% посадового окладу), задоволенню не підлягають.

Щодо наявності підстав для нарахування та виплати доплати за службу в надурочний час за період з 07.11.2015 по 26.05.2016, суд зазначає наступне.

Згідно статті 91 Закону України "Про Національну поліцію" особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Отже, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено, що у випадку залучення поліцейського, якій несе службу у звичайному режимі, до виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, йому протягом двох наступних місяців в порядку компенсації надається час для відпочинку.

Суд зазначає, що стаття 91 Закону № 580-VIII, якій є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить альтернативи наданню часу для відпочинку - в тому числі шляхом виплати грошової компенсації за час служби у вихідні, святкові та неробочі дні.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача на те, що до 27.05.2016 року до вказаних правовідносин підлягали застосуванню загальні норми КЗпП України, які передбачають доплату за роботу в надурочний час, з огляду на наступне.

Суд зауважує, що Інструкцією № 499 (про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), яка була чинною до 13 грудня 2016 року, було передбачено, що служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі (при цьому компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається) (п. 3.7.3), - але зазначена інструкція була прийнята на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та врегульовувала, в тому числі, порядок виплати грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ.

При цьому Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, якій був спеціальним нормативно-правовим актом у сфері правоохоронної діяльності на той час та який був чинним до 7 листопада 2015 року, було передбачено, що особи рядового і начальницького складу міліції несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні і що оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства (ст. 22).

Отже, Інструкція № 499 врегульовувала порядок компенсації співробітникам правоохоронних органів (органів міліції) роботи у вихідні та святкові дні шляхом надання або додаткового часу відпочинку або шляхом здійснення відповідної доплати за ці дні, але при цьому наявність такої альтернативної компенсації була передбачена спеціальним нормативно-правовим актом вищої юридичної сили у цій сфері - Законом України «Про міліцію».

Як вже зазначалось судом, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено у випадку залучення поліцейського, якій несе службу у звичайному режимі, до виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, надання йому в порядку компенсації саме часу для відпочинку.

Згідно п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, Інструкція № 499 в частині регулювання порядку надання поліцейським грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні не підлягає застосуванню до спірних в межах цієї справи правовідносин, так як суперечить в цій частині приписам ст. 91 Закону № 580-VIII.

Відповідно до внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників ГУНП в Донецькій області, затвердженого наказом ГУ НП в Донецькій області №1260, початок робочого дня о 9:00 годині, обідня перерва -45 хвилин: з 13:00 до 13:45, закінчення робочого дня: у понеділок, вівторок, середу, четвер-о 18:00 годині, у п`ятницю о 16:45 годині, напередодні святкових днів- у понеділок, вівторок, середу, четвер, п`ятницю-15:45; вихідні дні- субота і неділя (т.1 а.с.240).

Отже, позивач працював у звичайному, не змінному режимі, у зв`язку з чим йому надавався час для відпочинку.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати у вигляді сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по травень 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по травень 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за період з січня 2017 року по березень 2021 року (включно).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за період з січня 2017 року по березень 2021 року (включно).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за періоди: лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень, лютий, липень, жовтень 2017 року, грудень 2020 року, січень, березень 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період: лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень, лютий, липень, жовтень 2017 року, грудень 2020 року, січень, березень 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Е. Абдукадирова