Справа № 260/3408/22
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2022 року м. Ужгород№ 260/3408/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача не з`явився;

представника відповідача Гаврішко П.В.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 серпня 2022 року з метою перетину державного кордону України позивач прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Тиса», де для проведення паспортного контролю надав паспортний документ, тимчасове посвідчення з відміткою ІНФОРМАЦІЯ_2 про виключення позивача з військового обліку з 25.07.2022 року на підставі ст. 37 п. 6.6 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та лист ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого вбачається, що позивач не відноситься до осіб, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, тобто не є військовозобов`язаним та не перебуває на військовому обліку. Однак, рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону від 30 серпня 2022 року позивачеві було відмовлено у перетині державного кордону на виїзді з України, у зв`язку із відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так не надано на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. Вказану відмову позивач вважає протиправною, а позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.?

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що 30.08.2022 року на виїзд з України прибув громадянин України ОСОБА_1 , однак подані ним на паспортний контроль документи не надають йому права на перетин ДКУ згідно ПКМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону України громадянами України» та ст. 20 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України». Представник відповідача вказує, що позивач під час проходження паспортного контролю на виїзд з України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» 30 серпня 2022 року, жодного документу, як підтвердження наявності підстави для перетину кордону - не пред`явив, при цьому тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 28.07.2022 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 , саме по собі, не є достатнім підтверджуючи документом для перетину державного кордону позивачем. Отже, посадовою особою відповідача було винесено Рішення про відмову позивачеві у перетинанні державного кордону України громадянину України, у зв`язку з тим, що позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. огляду на викладене представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.08.2022 року позивач з метою перетину державного кордону України (на виїзд з України) прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Тиса».

На паспортний контроль позивач пред`явив: паспорт громадянина України для виїзду закордон, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , видане 28.07.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 в якому зазначено, що позивач виключений з військового обліку військовозобов`язаних за ст.37 п.6.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Стаття 37 пункту 6 виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: ... підпункту 6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину) та лист - відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.08.2022 року №4013.

Однак, розглянувши подані позивачем документи, відповідач дійшов висновку, що подані позивачем на паспортний контроль документи не надають йому права на перетин державного кордону України згідно постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону України громадянами України» та ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Так, заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип Б) капітаном ОСОБА_2 , 30.08.2022 року, у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)», було винесено Рішення про відмову у перетинанні державного кордону України позивачеві - громадянину України, який досяг 16-річного віку, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», у зв`язку з тим, що позивач не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон (а.с. 4).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органі місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонної службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України "Про прикордонний контроль" прикордонний контроль осіб: 1) паспортні та інші документи громадян України: іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону; 2) у ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (від 12.05.2015, поточна редакція від 21.03.2022 ), Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, та від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Пунктом 2 даного Указу, Державну прикордонну службу України віднесено до військового командування, яке уповноважене запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Також пунктом 3 Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, під час правового режиму воєнного стану може бути обмежено право, передбачене статтею 33 Конституції України, а саме - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Цей Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим Законом та в`їхати в Україну.

Однією з таких підстав для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні указом Президента України від 24 лютого 2022 року і який продовжено до 24 листопада 2022 року.

Пунктом 1 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №145 визначено, що цей Порядок визначає процедуру встановлення заходів особливої режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окрема місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністр Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - Порядок 1455).

Відповідно до пункту 8 Порядку 1455, перетинання державного кордону пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень встановлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії); жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років; жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років; жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років; зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; жінки та чоловіки, які мають неповнолітню дитину (дітей) і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим; працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України; інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Відповідно до п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно п. 8 наявного в матеріалах справи Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного №3585 від 28.07.2022 року позивач зарахований у запас Первомайсько-Врадіївським ОРВК 27.04.2012 року за ст. 18 п. 1.5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 8).

У відповідності до п. 14 Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного №3585 від 28.07.2022 року позивач 25.07.2022 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст. 37 п.6.6. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 8, зворотній бік).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.08.2022 року №4013 зазначено, що відповідно до запису у Тимчасовому посвідченні, позивача 25.07.2022 року було виключено військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 за ст. 37 п.6.6. 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та на даний час позивач не відноситься до осіб, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також виконання робіт із забезпечення оборони держави, тобто не є військовозобов`язаним та не перебуває на військовому обліку (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 30 серпня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , прийняте заступником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип «А») відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип «Б») капітаном ОСОБА_3 .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) грн.

4. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 14.12.2022 року.