Справа № 640/5175/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №640/5175/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Кучми А.Ю.,

Файдюка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року, прийнятого у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд скасувати наказ Голови Національної поліції від 25.11.2020 №1773 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , майора поліції, старшого слідчого в особливо важливих справах 3-го відділу (методичної роботи та правового забезпечення) управління організації роботи та методичного забезпечення Головного слідчого управління НП України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2022 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відтак підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідач вказує, що 05.10.2020 ОСОБА_1 приїхала па роботу з особистого питання та одночасно вирішила уточнити чи вносились якісь зміни до наказу про відпустки та чи будуть її відкликати з відпустки. З цією метою вона зайшла до кабінету ОСОБА_2 , начальника сектору кадрового забезпечення ГСУ, який їй повідомив, що відповідно до наказу Національної поліції України від 30.09.2020 №772 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності» весь особовий склад Національної поліції України переведений на посилений варіант службової діяльності у зв`язку із проведенням виборчого процесу в Україні, а тому відпустки надаються лише до 11.10.2020. У подальшому ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 ознайомитися із наказом Національної поліції України від 29.09.2020 №1089 о/с, яким їй надано відпустку, проте, позивачка відмовилася, вказуючи, що даний наказ є незаконним. У зв`язку із її відмовою ОСОБА_2 склав відповідний акт про відмову в присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , яка була присутньою при розмові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У подальшому, як встановлено з отриманих під час проведення службового розслідування письмових пояснень працівників, позивачка направилася до відділу комплектування апарату управління комплектування Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України, де запитала головного інспектора Гришко Т.В. про причини скорочення її відпустки, на що остання повідомила їй те саме, що і ОСОБА_2 .

Незважаючи на це, ОСОБА_1 12 та 13 жовтня 2020 року на службу не вийшла, про що начальником відділу ГСУ Національної поліції України Бурлакою В.В. було складено відповідні акти про відсутність на службі.

Відповідач звертає увагу, що Наказом від 30.09.2020 №772 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності», зміст якого 05.10.2020 було доведено позивачу, визначено, що з 09:00 12.10.2020 до 09:00 01.11.2020 особовий склад поліції переводиться на посилений варіант службової діяльності.

Відповідач зазначає, що рапорт позивачки, навіть погоджений безпосереднім керівником, не дає права на відпустку, а єдиним документом, що надавав ОСОБА_1 таке право, відповідно до вказаних норм законодавства, був виключно наказ Національної поліції України від 29.09.2020 №1089о/с.

Щодо твердження позивачки про не узгодження перенесення відпустки на інший період, відповідач зауважує, що у даному випадку її відпустка не переносилася, а було скорочено її термін, зважаючи на посилений варіант службової діяльності.

Відповідач також вказує на не дотримано місячного строку звернення до суду, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки як вбачається з матеріалів судової справи ОСОБА_1 ознайомилася з наказом Національної поліції України від 25.11.2020 №1773 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» 01.12.2020, про що свідчить проставлення нею особисто відмітки на зворотній стороні згаданого наказу. Як вбачається з матеріалів справ позивачем до суду першої інстанції клопотання про поновлення строків не подавалося та, відповідно, не обґрунтовано причини його пропуску.

На думку відповідача, суд першої інстанції при розгляді питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду помилково застосував до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки конструкція ч. 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачає можливість оскарження поліцейським застосованого до нього дисциплінарного стягнення лише протягом місяця з дня його виконання (ознайомлення з ним): як шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, а також протягом місяця з дня, коли поліцейському стало відомо про порушення його прав, оскільки законодавець чітко визначив - «шляхом звернення до суду в установленому порядку». При цьому порядок звернення до суду з питань проходження публічної служби визначений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено місячний строк звернення до суду.

Прямим керівником Голови Національної поліції України є Міністр внутрішніх справ України.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що «саме голова Національної поліції України у межах заявленого спору наділений правом на скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у межах досудового оскарження, у силу ч. 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки саме останнім і винесено оскаржуваний наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення».

Відповідач зауважує, що з рапортом на ім`я Міністра внутрішніх справ України про оскарження наказу Національної поліції України від 25.11.2020 №1773 позивач не зверталася.

Відтак, на думку відповідача, позивач не скористалася можливістю досудового врегулювання спору, який передбачений ч. 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту на чиє ім`я було подано рапорт з проханням скасувати наказ Національної поліції України від 25.11.2020 №1773 щодо оголошення позивачу догани, у зв`язку з чим дійшов безпідставного висновку, що позивач скористалася можливістю досудового врегулювання спору, який передбачений зазначеною нормою.

Відповідач посилається на ч. 11 ст. 10 Закону України «Про відпустки» згідно якої конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Посилаючись на дану норму, відповідач приходить до висновку, що на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок щодо письмового інформування працівника лише про дату початку відпустки. Зазначена норма побудована таким чином, щоб працівник достеменно знав про початок перебігу наданої йому відпустки. Відповідач вказує, що дійсно наказ Національної поліції України №1089 о/с про надання позивачу відпустки з 28.09.2020 було видано 29.09.2020. Проте з початку перебігу відпустки, а саме з 28.09.2020 позивач не виходила на службу та перебувала у відпустці, що не заперечується сторонами. Як наслідок, право позивача на своєчасне вибуття у відпустку порушено не було.

Також, відповідач звертає увагу, що в акті про відмову ознайомлення з наказом в графі, де зазначається дата його складання, кульковою ручкою здійснено запис « 05.10» (додаткова копія акту та копія наближеного фрагменту акту з відображенням дати його складання додаються). Тобто, акт складено 05.10.2020, а не як помилково зазначено судом першої інстанції, 25.10.2020.

Також, відповідач просить здійснювати розгляд апеляційної скарги за його участі.

07.12.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач вказує, що акт про відмову від ознайомлення з наказом містить інформацію про час його складання, а саме 10:30, втім, як підтверджено записом журналу подій, 05.10.2020 вона перебувала у службових приміщеннях з 13:37 по 14:24, що суперечить свідченням працівників про які зазначено в службовому розслідуванні. Крім того, даний Акт не було зареєстровано, що на думку позивача, додатково викликає сумніви в достовірності викладеної в ньому інформації.

З приводу усного звернення 05.10.2020 до працівників відділу кадрового забезпечення щодо уточнення по відпустці, позивач стверджує, що їй було повідомлено лише про наказ Національної поліції України від 30.09.2020 №722. Але оскільки, такий не містить положень про відкликання поліцейських із відпустки, факт обізнаності з кінцевою датою відпустки позивача, на її думку, є недоведеним відповідачем.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом Національної поліції України від 27.10.2020 №847 "Про призначення та проведення службового розслідування" з метою перевірки інформації, викладеної у доповідній записці заступника начальника Головного слідчого управління полковника поліції Дударця Р.М. від 19.10.2020 №32809 щодо не виходу на роботу старшого слідчого в ОВС майора поліції ОСОБА_1 , призначено службове розслідування у формі письмового провадження, проведення якого доручено дисциплінарній комісії у зазначеному складі.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією складено висновок, затверджений 24.11.2020 головою Національної поліції України генералом поліції другого рангу Клименком І., згідно з яким, за вчинення дисциплінарного проступку, який виявився у невиході на службу без поважних причин, чим порушено вимоги п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 91 Закону України "Про Національну поліцію", Присяги поліцейського, п.п. 1 та 3 Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції, що затверджений наказом Національної поліції України від 30.07.2016 №654 "Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції", а також функціональні обов`язки, що затверджені наказом Головного слідчого управління Національної поліції України від 16.06.2020 №16 "Про затвердження функціональних обов`язків працівників працівників Головного слідчого управління Національної поліції України", на майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу (методичної роботи та правового забезпечення) управління організації та методичного забезпечення Головного слідчого управління Національної поліції України, визначено за необхідне накласти дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відтак, наказом Національної поліції України від 25.11.2020 №1773 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за вчинення дисциплінарного проступку, який виявився у невиході на службу без поважних причин, чим порушено вимоги п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1 та 3 Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції, що затверджений наказом Національної поліції України від 30.07.2016 №654 "Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції", застосовано до майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах третього відділу (методичної роботи та правового забезпечення) управління організації та методичного забезпечення Головного слідчого управління Національної поліції України, дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Вважаючи вказаний наказ протиправними, позивач звернулася до суд з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що бездіяльність відповідача, яка полягає у несвоєчасному розгляді рапорту позивача про надання їй відпустки, спричинило необізнаність останньої з погодженими датами наданої їй відпустки, тобто замість на 16 діб основної та 4 доби додаткової надано на 14 діб, а, отже, і не явку останньої на службі 12.10.2020 та 13.10.2020.

Щодо клопотання відповідача про розгляд його апеляційної скарги в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 та 3 ст. 12 КАС України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 4 ст. 257 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених ч. 4 ст. 12 КАС України.

Як вбачається з поданого клопотання відповідача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За приписами частин 5 та 7 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 261 КАС України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі;

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими КАС України.

Згідно п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги п. 20 ч. 1 ст. 4 та ч. 6 ст. 12 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги по суті справи, колегія суддів приходить до наступного.

Щодо тези апеляційної скарги про пропуск строку звернення до суду з зданим позовом колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частин 1, 4, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) встановлює, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду першої інстанції через Електронний суд 25.02.2021 та оскаржує наказ Національної поліції України від 25.11.2020 №1773.

18.05.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва зареєстрував заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач вказує, що ознайомилась зі спірним наказом 01.12.2020 та 23.12.2020 звернулася до Голови Національної поліції України з рапортом про оскарження застосованого до неї дисциплінарного стягнення. Відповідь на вказаний рапорт отримано нею 16.02.2020. крім того, позивач вказує, що перебувала на амбулаторному лікуванні з 29.10.2020 по 07.11.2020, з 11.12.2020 по 18.12.2020, з 18.01.2021 по 12.02.2021. зазначені обставини, позивач вважає поважними, об`єктивними, не залежними від її волі і такими, що унеможливили подачу позовної заяви в місячний строк після ознайомлення зі спірним наказом.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 22.01.2021 №389/12/6/03-2621 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України повідомив ОСОБА_1 про те, що оскаржуване дисциплінарне стягнення було застосовано до неї правомірно, наказ від 25.11.2020 №1773 відповідає вимогам чинного законодавства, а підстави для його скасування відсутні. Вказаний лист позивач отримала 16.02.2021, приступивши до служби після лікування.

Керуючись ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши вказані норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з урахуванням того, що з даним позовом до суду позивач звернулась 25.02.2021 після отримання листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 22.01.2021 №389/12/6/03-2621 (16.02.2021), позивачем не пропущено строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

За визначенням, що міститься у ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частини 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту встановлює, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

За визначенням, що міститься у частинах 1-4, 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (надалі - Порядок №893), п. 2 розділу ІV встановлено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

На виконання частин 1-4 ст. 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. До складу дисциплінарних комісій можуть також включатися представники громадськості, які мають бездоганну репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет.

Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.

На виконання частин 7-8 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Керуючись ч. 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Як зазначено вище, в якості підстави для прийняття оскаржуваного наказу зазначено висновки службового розслідування від 24.11.2020, згідно з якими 28.08.2020 старшим слідчим в ОВС ОСОБА_1. написано рапорт на відпустку з використанням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік терміном 16 діб та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік терміном 4 доби з 28.09.2020. Даний рапорт погоджено 28.08.2020 начальником відділу ГСУ Бурлакою В.В., 28.08.2020 заступником начальника ГСУ Дударцем Р.М. та 29.08.2020 заступником голови - начальником ГСУ. Разом з тим, відповідно до наказу НПУ від 29.09.2020 №1089 о/с ОСОБА_1. надано частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 14 діб, з 28.09.2020 по 11.10.2020. 12.10.2020 та 13.10.2020 працівниками відділу складено акти про те, що у вказані дні старший слідчий в ОВС ОСОБА_1. була відсутня на роботі без поважних причин з 09:00 та впродовж вказаних робочих днів.

На виконання ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону №504/96-ВР визначено наступні виді щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

За приписами частин 2, 10, 11 ст. 10 Закону №504/96-ВР щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до розділу ІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності як надання відпусток відповідно до законодавства.

Зважаючи на вказані норми, є вірним висновок суду першої інстанції, що щорічна основна відпуска, зокрема у поєднанні з щорічною додатковою відпусткою, надається поліцейському шляхом її узгодження з уповноваженим органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого терміну.

Як було вказано вище 28.08.2020 старшим слідчим в ОВС ОСОБА_1. подано рапорт на відпустку з використанням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік терміном 16 діб та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік терміном 4 доби з 28.09.2020. Даний рапорт погоджено 28.08.2020 начальником відділу ГСУ Бурлакою В.В., 28.08.2020 заступником начальника ГСУ Дударцем Р.М. та 29.08.2020 заступником голови - начальником ГСУ.

Як підтверджено матеріалами справи, ані за два тижні до запланованої позивачем відпустки, ані до дати запланованої відпустки (тобто до 28.09.2020) уповноваженою особою не було видано відповідного наказу про надання ОСОБА_1 запитуваної відпустки.

29.09.2020 наказом НПУ №1089 о/с ОСОБА_1 надано частину щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 14 діб, з 28.09.2020 по 11.10.2020.

Як вірно звертає увагу суд першої інстанції, даний наказ винесено (29.09.2020) вже після того як позивачу надано відпустку (з 28.09.2020).

Вказане, у свою чергу, унеможливило ознайомлення позивача з наказом від 29.09.2020 №1089 до дати надання їй відпустки, а, відтак, і з датами надання такої відпустки.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така бездіяльність відповідача, яка полягає у несвоєчасному розгляді рапорту позивача про надання їй відпустки, спричинило необізнаність останньої з погодженими датами наданої їй відпустки, тобто їй замість 16 діб основної та 4 доби додаткової відпустки надано 14 діб такої, що спричинило явку ОСОБА_1 на службу 12.10.2020 та 13.10.2020.

Колегія суддів вважає, що твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 була присутня за місцем роботи в Головному слідчому управлінні, цікавилась наказом про відпустку та наказом Національної поліції України від 30.09.2020 №772 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності» не спростовують вказаного вище.

Пункт 2 розділу І Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2015 №1560 (далі - Інструкція №1560) встановлює, що посилений варіант службової діяльності (далі - посилений варіант) - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо.

Залежно від обставин, що склалися, посилений варіант може бути оголошений як для всіх працівників органів поліції, так і для її окремого органу або відокремленого підрозділу.

На виконання п. 5 розділу IV Інструкції №1560 за наказом керівників, які мають право введення посиленого варіанта, чисельність сил може бути збільшена за рахунок:

1) тимчасової відміни вихідних днів для поліцейських та відкликання їх із відпусток;

2) припинення здійснення відряджень або відкликання з них поліцейських;

3) установлення для поліцейських (крім добових нарядів) несення служби понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, але не більше 12-годинного робочого дня та шестиденного робочого тижня.

Колегія суддів дослідила Наказ Національної поліції України від 30.09.2020 №772 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності» та встановила, що даним наказом наказано керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим м. Севастополі, областях та м. Києві, міжрегіональних територіальних органів, закладів, установ, що входять до сфери управління Національної поліції України, з 09.00 12 жовтня до 09.00 01 листопада 2020 року:

перевести особовий склад на посилений варіант службової діяльності згідно з наказом МВС від 10 грудня 2015 року №1560 «Про затвердження Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 січня 2016 року за №12/28142;

відкликано всіх поліцейських із службових відряджень, зокрема направлених для вивчення і перевірки стану службової діяльності органів (підрозділів) поліції, надання практичної допомоги в службовій діяльності органів (підрозділів) поліції, проведення оперативно-профілактичних заходів, участі у проведенні слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) у конкретному кримінальному провадженні, проведення службових розслідувань, вирішенні проблемних питань діяльності органів (підрозділів) поліції, участі у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів, вивченні та поширенні передового досвіду, новітніх форм і методів роботи, навчанні працівників органів (підрозділів) поліції, крім поліцейських, відряджених для участі в операції Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному наказі не міститься розпорядження відкликати поліцейських, які перебувають у відпустках, отже посилання відповідача на даний наказ є безпідставним.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції, що наказ Національної поліції України від 25.11.2020 №1773 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, винесено без достатньої на це правової підстави та без урахування фактичних обставин справи, внаслідок чого останній є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк