Справа № 592/9484/22
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№592/9484/22
Провадження №2-а/592/175/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми об`єднану адміністративну справу за адміністративними позовами ОСОБА_1 до Сумської митниці (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про скасування постанов та закриття проваджень у справах про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

05.12.2022 року представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Бикова Римма Юріївна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумської митниці про скасування постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил № 0374/80500/22 від 24.11.2022 року, згідно з якою позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 % від несплаченої суми митних платежів, що складає суму 670819,92 грн. .

13.12.2022 року представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Бикова Римма Юріївна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про об`єднання в одне провадження адміністративної справи № 592/9484/22 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про скасування постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил з адміністративними справами № 592/9482/22 та № 592/9485/22 за участю тих же сторін судового процесу, яке обґрунтовувалося тим, що справи № 592/9484/22, № 592/9482/22 та № 592/9485/22 мають аналогічні предмети позову постанови у справах про порушення митних правил за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, подані одним й тим самим позивачем до одного й того ж відповідача, а підставою їх подання являються аналогічні спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 13.12.2022 року вказане клопотання представниці позивача судом було задоволено та було об`єднано в одне провадження адміністративну справу № 592/9484/22 із адміністративними справами № 592/9482/22 та № 592/9485/22 за позовами ОСОБА_1 до Сумської митниці про скасування постанов та закриття провадження у справах про порушення митних правил.

Дослідивши матеріали об`єднаної адміністративної справи судом встановлено наступне.

31.03.2017 року між ТОВ ГРАНД МЕТА (покупцем) та ООО Barkas-Teks (Республіка Узбекистан) (постачальник) було укладено контракт № 06/17 на поставку товару махрові фарбовані бавовняні рушники та інші текстильні товари із обов`язковим наданням постачальником сертифікату походження товару по формі СТ-1 та Акту експертизи до нього. Сторонами у п. 2.1. контракту було визначено, що товар поставляється Покупцеві партіями за цінами, які визначаються на підставі специфікації та вказуються в рахунку, який виставляється Постачальником.

22.04.2020 року між позивачем (покупцем) та ООО KID KAMILA (Республіка Узбекистан) (Постачальник) було укладено контракт № 58/2020 (далі Контракт № 58/2020) на поставку товару текстильної продукції із обов`язковим наданням продавцем оригіналів сертифікату походження товару по формі СТ-1 та Акту експертизи до нього. Сторонами у п. п. 1.1. , 3.3. контракту було визначено, що товар поставляється покупцеві партіями за цінами, які визначаються в специфікаціях до цього контракту та являються його невід`ємною частиною.

В межах вказаних контрактів товари систематично поставлялися в Україну на умовах режиму вільної торгівлі із умовним повним звільненням від сплати мита на підставі преференції 400 .

З метою митного оформлення чергової партії товару за контрактом № 06/17 уповноваженою особою позивача 03.06.2022 року та 08.06.2022 року було подано митні декларації № UA805020/2022/005922 та № UA805020/2022/006060 відповідно із застосуванням преференції 400 зі сплати ввізного мита, що обґрунтовувалося поданням сертифікату про походження товару СТ-1 від 14.05.2022 року СТ-1 № UZUA01 (із актом експертизи до нього) та сертифікату про походження товару СТ-1 від 14.05.2022 року СТ-1 № UZUA01 (із актом експертизи до нього) , якими було підтверджено дотримання критерію достатності переробки імпортованих товарів в Республіці Узбекистан.

Також з метою митного оформлення чергової партії товару за контрактом № 58/2020 уповноваженою особою позивача 08.06.2022 року було подано митну декларацію № UA805020/2022/006057 із застосуванням преференції 400 зі сплати ввізного мита, що обґрунтовувалося поданням сертифікату про походження товару СТ-1 від 10.05.2022 року СТ-1 № UZUA01 (із актом експертизи до нього) , якими було підтверджено дотримання критерію достатності переробки імпортованих товарів в Республіці Узбекистан.

Зазначені митні декларації було оформлено відповідачем без проведення додаткових митних формальностей. При цьому, у графах 47 зазначених МД розрахунок платежів здійснювався із застосуванням митної преференції 400 , у зв`язку з чим сума мита була нарахована умовно.

Підставою для заповнення МД із застосуванням преференції за кодом 400 являлася двостороння Угода між Урядом України й Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29.12.1994 року, адже імпортовані ТОВ ГРАНД МЕТА товари, оформлені за наведеними митними деклараціями, ввозилися резидентом держави-учасниці цієї Угоди (ТОВ ГРАНД МЕТА ) і ввозилися з митної території Узбекистану держави-учасниці цієї Угоди. Отже, імпортований ТОВ ГРАНД МЕТА товар в момент пред`явлення до митного оформлення на території України вважався (являвся) товаром, ввезеним з Узбекистану.

В оскаржуваних постановах у справах про порушення митних правил відповідачем вказується на те, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Республіки Узбекистан транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року. Роз`яснення щодо застосування правила прямого транспортування до товарів походженням з Республіки Узбекистан, викладене Державною митною службою України у листі від 05.07.2022 року № 08-1/15-03/7/3716.

У зв`язку з цим, притягнення позивача до адміністративної відповідальності ґрунтується на тому, що у зв`язку з неможливістю застосування поданих до митного оформлення сертифікатів про походження товарів в якості підстави для надання тарифної преференції, ОСОБА_1 , як директор товариства, вчинив дії, спрямовані на звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом неправомірного використання тарифної преференції зі сплати ввізного мита за кодом 400 .

22.12.2022 року через канцелярію суду надійшли відзиви на позовні заяви щодо оскарження постанов у справах про порушення митних правил № 0373/80500/22, № 0374/80500/22 та № 0375/80500/22, в яких представником відповідача зазначається, що відповідно до п. 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав, товар вважається як такий, що походить з митної території держави-учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав-учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави-учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави-учасниці цієї Угоди.

Представник відповідача також зазначає у відзивах про те, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Республіки Узбекистан транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року. Роз`яснення щодо застосування правила прямого транспортування до товарів походженням з Республіки Узбекистан викладено Державною митною службою України у листі від 05.07.2022 року № 08-1/15-03/773716.

У зв`язку з тим, що в наданих до митного оформлення автотранспортних накладних наявні відтиски печаток митного органу Румунії та Закарпатської митниці, відтак це свідчить про те, що імпортовані товари було ввезено з митної території Румунії, яка не є учасником Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року, що є порушенням вимог п. 9 Правил визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав.

У зв`язку з виявленим порушенням правил прямого транспортування , сертифікати про походження товарів форми СТ-1 не можливо застосовувати у якості підстави для надання тарифної преференції зі сплати ввізного мита за кодом 400 (товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія) , тому управлінням митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Сумської митниці було встановлено факт заниження податкових зобов`язань за поданими митними деклараціями: за МД від 03.06.2022 року № UA805020/2022/005922 у розмірі 273593,92 грн. ; за МД від 08.06.2022 року № UA805020/2022/006060 у розмірі 223606,64 грн. ; за МД від 08.06.2022 року № UA805020/2022/006057 у розмірі 217976,20 грн. .

Представник відповідача вважає, що в матеріалах справ про порушення митних правил митницею було зібрано усі докази, які підтверджують наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, тому митниця, як орган владних повноважень, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і в суду відсутні підстави скасовувати оскаржувані постанови у справах про порушення митних правил та закривати в них провадження.

Ознайомившись з позовними заявами, відзивами на позовні заяви, дослідивши та перевіривши матеріали об`єднаної адміністративної справи, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту постанов у справах про порушення митних правил № 0373/80500/22 від 23.11.2022 року, № 0374/80500/22 від 24.11.2022 року, № 0375/80500/22 від 25.11.2022 року вбачається, що на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ст. 485 МК України за вчинення неправомірних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом неправомірного використання тарифної преференції зі сплати ввізного мита за кодом 400 (товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія) у поданих митному органу митних деклараціях від 03.06.2022 року № UA805020/2022/005922, від 08.06.2022 року № UA805020/2022/006060, від 08.06.2022 року № UA805020/2022/006057.

Ст. 485 МК України передбачена відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту) , ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. З об`єктивної сторони склад даного порушення митних правил характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної виною у формі умислу.

В той же час, на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує й правовий висновок Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладений в постанові від 06.06.2018 року у справі № 607/1866/17, провадження № К/9901/34953/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74768443) , в постанові від 06.06.2018 року у справі № 607/2391/17, провадження № К/9901/1371/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74767734) , згідно якого для притягнення до відповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

За змістом ст. ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків; правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Досліджуючи матеріали об`єднаної справи, судом було встановлено, що в них відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що позивачем, під час митного оформлення з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, було вказано неправдиві відомості, а також те, що ОСОБА_1 надавав митному органу відомості саме з метою ухилення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру (враховуючи систематичність попередніх митних оформлень товарів за цим же зовнішньоекономічним контрактом) .

Таким чином, наявність вини позивача у вчиненні правопорушення та наявність в нього прямого умислу, направленого на надання недостовірних відомостей з метою ухилення від сплати митних платежів, представником відповідача не було доведено, що свідчить про не встановлення відповідачем наявності складу адміністративного правопорушення.

У свою чергу, на підставі ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Верховний Суд в п. 39 своєї постанови від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, провадження № К/9901/21241/18, зробив наступний висновок про те, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90264746) .

Разом з тим, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні матеріали справи, суд також звертає увагу і на те, що відповідно до п. 9 Правил визначення країни походження товарів (в редакції Рішення про нову редакцію п. 9 Правил визначення країни походження товарів від 18.10.1996 року) , товар вважається як такий, що походить з митної території держави-учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав-учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави-учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави-учасниці цієї Угоди. Саме на вказаній нормі міжнародного договору ґрунтуються усі обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Суд піддає критичний оцінці позицію представника відповідача про те, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Республіки Узбекистан транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року, і погоджується із думкою представниці позивача в її доводах про те, що така позиція органа державної влади суперечать конституційному принципу, відповідно до якого цивільні особи (громадяни та юридичні особи) здійснюють свої права за принципом дозволено все, що прямо не заборонено законом .

Відтак, суд вважає, що Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року не передбачено заборони на транзитне переміщення товарів, які користуються режимом вільної торгівлі на підставі двосторонньої Угоди між Урядом України й Урядом Республіки Узбекистан про вільну торгівлю від 29.12.1994 року та Рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року, тому позивач при подання митної декларації не порушив вимоги п. 9 Правила визначення країни походження товарів.

Також суд вказує на те, що наведені у відзивах відповідача доводи відносно положень Правил визначення країни походження товарів від 30.11.2000 року та Правил визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних держав від 20.11.2009 року не можуть братися до уваги у даній справі, адже Узбекистаном ці міжнародні документи не підписано.

Окрім цього, суд зазначає, що національним законодавством у ч. ч. 1, 2, 7, 8 ст. 36 МК України також передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

При існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах.

У зв`язку з тим, що постачання товарів ТОВ ГРАНД МЕТА відбувалося під митним контролем із застосуванням заходів контролю доставки за книжками МДП (код документа 0952 в графах 44 митних декларацій) і їх транспортування не могло відбуватися через територію російської федерації (як було раніше до початку війни) в силу географічного положення, підтвердженням чого являються положення постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2022 року № 426 Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації , згідно з якою Урядом України заборонено ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів з Російської Федерації , а товари, переміщення яких територією Російської Федерації здійснено транзитом, та товари, ввезені з Російської Федерації, у тому числі товари походженням з третіх країн, можуть бути поміщені в митний режим імпорту, якщо їх ввезення в Україну здійснено до 24.02.2022 року включно.

За наведених умов, вказані в оскаржуваних постановах митниці доводи про порушення ОСОБА_1 вимог п. 9 Рішення про Правила визначення країни походження товарів від 24.09.1993 року, являються безпідставними, та свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, оскаржувані постанови про порушення митних правил № 0373/80500/22 від 23.11.2022 року, № 0374/80500/22 від 24.11.2022 року, № 0375/80500/22 від 25.11.2022 року підлягають скасуванню, а провадження у справах про порушення митних правил у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України закриттю.

22.12.2022 року через канцелярію суду представницею ОСОБА_1 адвокатом Биковою Р. Ю. було подано клопотання про розподіл судових витрат у справі, зокрема, витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у поданому клопотанні обґрунтовується поданими копіями договору про надання професійної правничої допомоги від 12.10.2022 року № б/н, додаткової угоди № 6 від 12.12.2022 року до договору, платіжної інструкції № 6305 від 12.12.2022 року на загальну суму 40000,00 грн. (з них: 30000,00 грн. за додатковою угодою № 6 до договору та 10000,00 грн. за додатковою угодою № 5 до договору) , актом наданих послуг № 5 від 20.12.2022 року.

За змістом ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг правової допомоги і понесення ним відповідних витрат в суді першої інстанції, а саме: представницею позивача адвокатом Биковою Р. Ю. було складено та підписано наступні документи: позовні заяви з додатками, заяву про розподіл судових витрат, всі копії документів, додані до матеріалів адміністративних позовів, завірені представницею позивача з дотриманням положень ст. 94 КАС України.

Крім того, факт виконання робіт за договором № б/н про надання професійної правничої допомоги від 12.10.2022 року з детальним описом наданих послуг підтверджується підписаним сторонами актом № 5 від 20.12.2022 року.

На виконання умов Договору позивачем було сплачено на користь ОСОБА_2 гонорар адвоката в заявленому розмірі 30000,00 грн. у формі безготівкового розрахунку, що підтверджується копією платіжної інструкції № 6305 від 12.12.2022 року та умовами додаткової угоди № 6 від 12.12.2022 року до договору.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, підтверджуються належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, а тому підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці.

Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню з 30000,00 грн. до 15000,00 грн. .

Крім того, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1488,60 грн. (по 496,20 грн. у кожній із справ № 592/9482/22, № 592/9484/22, № 592/9485/22) , що підтверджується наявними в об`єднаній адміністративній справі електронними копіями платіжних квитанцій, поданими при зверненні позивача до суду за захистом його порушених прав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 243, 251 КАС України.

В И Р І Ш И В :

Адміністративні позови ОСОБА_1 до Сумської митниці (як відокремленого підрозділу Державної митної служби України) про скасування постанов та закриття проваджень у справах про порушення митних правил, задовольнити.

Скасувати постанову Сумської митниці у справі про порушення митних правил № 0373/80500/22 від 23.11.2022 року, а провадження у справі про порушення митних правил № 0373/80500/22 закрити.

Скасувати постанову Сумської митниці у справі про порушення митних правил № 0374/80500/22 від 24.11.2022 року, а провадження у справі про порушення митних правил № 0374/80500/22 закрити.

Скасувати постанову Сумської митниці у справі про порушення митних правил № 0375/80500/22 від 25.11.2022 року, а провадження у справі про порушення митних правил № 0375/80500/22 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (, місцезнаходження: 40020, м. Суми, вул. Юрія Вєтрова, буд. 24) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп. та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Г. Бичков