Справа № 380/15422/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року

справа №380/15422/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Тракало Оксани Богданівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Тракало Оксани Богданівни (місцезнаходження: 79040, м.Львів, вул.Городоцька, 299, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області Тракало Оксани Богданівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №64942976 від 27.09.2022;

-зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області Тракало Оксану Богданівну розглянути ОСОБА_1 заяву та здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: частку квартири АДРЕСА_2 , а також видати їй Витяг з Державного реєстру прав про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення державний реєстратор не врахувала того, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Позивачка наголошує на тому, що документи подані нею для реєстрації речового права відповідали зазначеним критеріям, відтак державний реєстратор не мала підстав відмовити у державній реєстрації речових прав.

Позивачка зазначає, що вона повідомила державному реєстратору, що у правовстановлюючих документах, поданих з метою державної реєстрації речового права на нерухоме майно, допущена технічна помилка, яка може бути виправлена самим державним реєстратором. Однак, державний реєстратор вирішив відмовити позивачці у державній реєстрації права власності на нерухоме майно на тій підставі, що було встановлено суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, що виявилися у розбіжностях щодо житлової площі об`єкта нерухомого майна. Отже, як вважає позивачка, державний реєстратор діяв поза межами своїх повноважень, чим порушив права позивачки. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій заперечив позовні вимоги. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог законодавства. Державний реєстратор відмовив позивачці у реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що ним було встановлено наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У поданих документах наявні розбіжності щодо житлової площі об`єкта нерухомого майна, право власності на котрий позивачка просила зареєструвати відповідно до поданої нею заяви. Державний реєстратор вважає, що діяв правомірно, на підставі п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого підставою для відмови у державній реєстрації є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Саме такі суперечності містилися у правовстановлюючих документах, поданих позивачкою.

Ці суперечності полягали у відмінностях щодо житлової площі об`єкта нерухомого майна. Крім того, відповідач зазначив, що виправити технічну помилку державний реєстратор може лише за заявою особи, а така не була подана. Крім того, таке виправлення можливе у разі допущення помилки під час внесення відомостей до Державного реєстру прав самим реєстратором. Такого факту державним реєстратором також встановлено не було.

Інші заяви по суті справи до суду сторони не подавали.

Третю особу суд до участі у справі з власної ініціативи не залучав. Сторони також не зверталися до суду із відповідною заявою.

Суд встановив таке.

30.09.2008 Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за №234896, в якому зазначено, що згадана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Загальна площа квартири становить 41,4 кв.м.

У квітні 2012 на підставі згаданого Свідоцтва зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, у витязі від 09.04.2012, виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», вказано, що квартира складається з двох житлових кімнат та кухні, житлова площа становить 24,8 кв.м, загальна площа 41,4 кв.м.

Така ж інформація міститься у Відомостях з реєстру прав власності на нерухоме майно (старий реєстр).

ОСОБА_3 успадкував після смерті своєї матері, ОСОБА_5 , 1/3 частки згаданої квартири за адресою АДРЕСА_3 .

У свідоцтві про право на спадщину, серія та номер: 962, від 10.05.2012, видавник: ОСОБА_6 державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори зазначено, що спадкоємцем майна ОСОБА_5 є її син ОСОБА_3 .

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 (однієї третьої) частки квартири за адресою АДРЕСА_3 , житлова площа квартири становить 24,8 кв. м.

Зазначене у свідоцтві про право на спадщину за законом відповідає даним, вказаним у витязі від 09.04.2012, виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», а також даним, що у Відомостях з реєстру прав власності на нерухоме майно (старий реєстр).

Отже, ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому житлова площа квартири зазначена 24,8 кв. м.

ОСОБА_3 заповів належну йому на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_2 своїй племінниці ОСОБА_1 , позивачці у цій справі.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 , після набуття права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, не зареєстрував цього права.

У Відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (старий реєстр) є лише інформація про зареєстроване право власності у квітні 2012 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру за трьома власниками: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Тому, 21.09.2022 позивачка, ОСОБА_1 , у зв`язку із оформленням спадщини, яка, як єдиний спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 (довідка державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори від 20.09.2022 №1106/02-14), звернулася із заявою про державну реєстрацію прав та їх обмежень про державну реєстрацію виникнення права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 .

Суд також встановив, що у довідці Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» серія та № 1/1933, від 29.07.2022 зазначено, що право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на квартиру за № НОМЕР_2 від 30.09.2008, виданого управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №1875-Ж-Ф від 30.09.2008.

У примітці довідки зазначено, що при видачі витягу реєстру прав власності на нерухоме майно 09.04.2012 за №33769853 була допущена описка, а саме вказано, що житлову площа 24,8 кв. м, вважати вірною 27,8 кв.м.

Вказану довідку позивачка подала державному реєстратору разом з іншими документами для реєстрації речового права на означену квартиру.

Позивачка покликається на інформацію, що є у цій довідці і вважає, що державний реєстратор повинен був її використати при реєстрації права власності за ОСОБА_3 на належну йому 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №64942976 від 27.09.2022 державний реєстратор вирішив відмовити ОСОБА_1 у державній реєстрації права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що ним було встановлено наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У поданих документах наявні розбіжності щодо житлової площі об`єкта нерухомого майна (24,8 кв. м вказано у правовстановлюючому документі, 27,8 кв.м вказано у технічному паспорті і в примітці до довідки, що видана ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» серія та номер: 1/1933, від 29.07.2022).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини у цій справі стосуються того чи відповідач правомірно відмовив позивачці у реєстрації права спільної часткової власності на квартиру у з`язку із виявленою помилкою щодо зазначення житлової площі квартири у правовстановлюючому документі.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майна здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 2255-IX від 12.05.2022 (далі Закон № 2255-IX) та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону № 2255-IX державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону № 2255-IX державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Стаття 24 цього ж Закону встановлює вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, зазначених у двадцяти пунктах.

Водночас, відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону № 2255-IX підставою для відмови у державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

Частинами 2-3 ст.24 Закону № 2255-IX передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Суд встановив, що для реєстрації права власності за ОСОБА_3 1/3 частки квартири позивачка подала державному реєстратору, серед іншого, свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 962, від 10.05.2012, відповідно до якого спадщина складається з 1/3 (однієї третьої) частки квартири за адресою АДРЕСА_3 , житлова площа квартири становить 24,8 кв. м.

У цьому правовстановлюючому документі не вказано про помилку, про котру йдеться у примітці довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» серія та номер: 1/1933, від 29.07.2022, в якій зазначено, що при видачі витягу реєстру прав власності на нерухоме майно 09.04.2012 за №33769853 була допущена описка, а саме вказано, що житлову площа 24,8 кв. м, вважати вірною 27,8 кв.м.

Отже, ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому житлова площа квартири становить 24,8 кв. м.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у поданих позивачкою для державної реєстрації речового права документах на частку у квартирі, що є спадковим майном, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, що виявляються у різних цифрових значеннях житлової площі цієї квартири.

Саме таку підставу для відмови у державній реєстрації прав вказав державний реєстратор в оскаржуваному рішення та зазначив обставину, яка спричинила застосування відповідної норми.

Щодо покликання позивачки на те, що, приймаючи оскаржуване рішення державний реєстратор не врахувала того, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, то суд вважає такі є необґрунтованими, оскільки відповідна норма Закону (ч.1 ст.24) містить, окрім зазначених, й інші підстави, загалом викладені у двадцяти пунктах.

Щодо аргументів позивачки, що державний реєстратор може самостійно виправити помилку на підставі ч.2 ст.26 Закону, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону № 2255-IX у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку.

Суд встановив, що позивачка не зверталася до державного реєстратора із відповідною заявою, що передбачена ст.26 Закону № 2255-IX.

Крім того, згадана норма Закону № 2255-IX застосовується лише у разі допущення такої помилки під час внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав).

Втім, як вже встановив суд, у Державному реєстрі прав відсутня інформація про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , оскільки очевидно, що він не звертався до уповноваженого суб`єкта про реєстрацію цього права.

Інформація про зареєстроване право власності за ОСОБА_3 та іншими співвласниками означної квартири ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ) міститься лише у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (старому реєстрі). Це речове право було зареєстроване у квітні 2012 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 на квартиру від 30.09.2008. Суд ще раз наголошує, що ця інформація була використана при оформленні ОСОБА_3 спадщини після смерті його матері, і на підставі чого він отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Отже, державний реєстратор позбавлений повноважень виправити помилку щодо неправильного зазначення житлової площі у Державному реєстрі прав.

З урахуванням зазначеного, згадані аргументи позивачки суд відхиляє.

Отже, держаний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення, правомірно застосував п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відтак дотримався норми, передбаченої частинами 2-3 ст.24 Закону № 2255-IX щодо зазначення вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд також керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлених судом обставин достатньо для встановлення правомірності оскаржуваного рішення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування виконав.

Отже, підстави вважати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Тракало Оксани Богданівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №64942976 від 27.09.2022 протиправним - відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтовані, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Тракало Оксани Богданівни (місцезнаходження: 79040, м.Львів, вул.Городоцька, 299, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.