Справа № 380/15657/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.08.2022 року №70;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 11.08.2022 року призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, на підставі ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і зарахувати до мого стажу роботи періоди роботи: з 06.10.1999 року по 03.05.2001 рік ООО «Сибнефть - Ноябрськнефтегаз» ; з 04.05.2001 року по 02.06.2009 рік ООО «Сибнефть-Бурение»; з 04.06.2009 року по 15.08.2014 рік ООО «Сервисная буровая компания»; з 22.04.2015 року по 18.04.2019 рік ООО «Отрадное»; з 17.05.2019 року по 04.03.2022 рік в ООО «Нафтогаз-Бурение», що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що досягнувши 55 річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.08.2022 було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до п.2 ст.114 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Позивач зазначає, що при розгляді заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не враховано періоди роботи з 06.10.1999 по 04.03.2022, оскільки відсутні результати проведення атестації робочих місць.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до стажу зазначені періоди, оскільки при зверненні до Пенсійного фонду надав достатній пакет документів для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, позивач звертає увагу на те, що Угодою про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного законодавства від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії.

Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними та протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умова, яка за принципом екстериторіальності передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. За результатом розгляду документів прийнято рішення №70 від 19.08.2022 про відмову у призначенні пенсії.

По суті позовних вимог вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» віднесення робіт до категорії із шкідливими і важкими умовами праці та визначення права працівників на пільги і компенсації за роботу в цих умовах проводиться на підставі результатів атестації робочих місць за умовами праці.

Під час проведення атестації оцінці підлягають умови праці на конкретному робочому місці з урахуванням впливу на відповідного працівника в процесі роботи усіх виробничих факторів (фізичних, хімічних, біологічних, психофізіологічних) та їхнього впливу впродовж робочого часу в характерних виробничих умовах у разі застосування засобів колективного та індивідуального захисту. Результати атестації є підставою для об`єктивної оцінки умов праці на конкретному робочому місці та обґрунтованого встановлення права на пільги і компенсації за роботу із шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз норм Закону №1058-ІV та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 розділу XIV-1 Закону №1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

До пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періодів з 06.10.1999 по 04.03.2022, оскільки відсутні результати проведення атестації робочих місць за умовами праці та повідомлено позивача, що для можливості зарахування пільгового стажу роботи необхідно надати результати проведення атестації робочих місць із умовах праці.

Питання щодо зарахування періодів роботи у російській федерації з 01.04.2004 по 04.03.2022 набутих на території російської федерації до страхового стажу повинно розглядатись з врахуванням Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року.

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої він проживає.

Відповідно до ст.7 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу (ст. 6 Угоди).

Відтак, при обчисленні пенсій відповідно до Закону №1058-IV зарахування до загального (страхового) стажу з 01.01.2004 відповідних періодів роботи на території держав-учасниць СНД, в тому числі до пільгового стажу можливо при підтвердженні сплати страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД, на території якої провадилась трудова діяльність або за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 20 років 04 місяці 24 дні, в тому числі за Список №2 - 03 роки 08 місяців 18 днів.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 11.08.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.114 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. За результатом розгляду документів прийнято рішення №13 від 06.09.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Зазначає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах (не менше 6 років 3 місяців), за наявності передбаченого загального стажу роботи, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону: - чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до статті 24 Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації робочих місць, що затверджується висновком Державної експертизи умов праці.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювалися докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У разі не підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами чергової атестації, проведеної протягом 5 років з дати проведення попередньої атестації, до пільгового стажу зараховується період роботи на даному підприємстві, в установі чи організації до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення чергової атестації, якою відповідне право не підтверджене.

Отже, періоди роботи, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу, визначає підприємство або його правонаступник із урахуванням усіх вимог законодавства щодо визначення права на пенсію за віком. Якщо відсутня хоча б одна з вищевказаних умов, то підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, немає.

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, заробітна плата за весь період роботи за межами України враховується на підставі довідки про заробітну плату згідно з додатком 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Згідно Постанови Правління Пенсійного фонду України №33-1 від 25.11.2021 «Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 08.12.2021 за №1589/37211, особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01.01.2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

На даний час діє Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.

Зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 року періодів роботи на території держав учасниць Угоди, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Угоди, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Угоди, на території якої провадилась трудова діяльність.

За поданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи на території російської федерації з 01.04.2004 по 04.03.2022 згідно вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 виданої 01.03.2019, оскільки відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 для зарахування до страхового стажу із 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць міжнародних договорів, додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків. Позивачу запропоновано для можливості зарахування вищевказаного періоду надати довідку про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

До пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 не зараховано періоди з 06.10.1999 по 04.03.2022, оскільки відсутні результати проведення атестації робочих місць за умовами праці та запропоновано для зарахування пільгового стажу роботи надати результати проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 20 років 04 місяці 24 дні, у тому числі пільговий стаж за Списком №2 становить 03 роки 08 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 у віці 55 років звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №70 від 19.08.2022 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2).

Згідно змісту рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.08.2022 страховий стаж позивача складає 20 років 04 місяці 24 дні, пільговий за Списком №2 03 роки 08 місяців 18 днів. За поданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи на території російської федерації з 01.04.2004 по 04.03.2022 згідно вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 виданої 01.03.2019, оскільки відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 для зарахування до страхового стажу із 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць міжнародних договорів, додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків. Для можливості зарахування вищевказаного періоду необхідно надати довідку про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

До пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди з 06.10.1999 по 04.03.2022, оскільки відсутні результати проведення атестації робочих місць за умовами праці. Для можливості зарахування пільгового стажу роботи необхідно надати результати проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком та не зарахуванням періодів роботи позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ст. 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме роботодавця, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на різних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сам факт не зарахування сум єдиного соціального внеску, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду та Державної податкової служби, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні йому страхового стажу за вищевказані періоди.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через веб-портал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на веб-порталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3,4до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що вік позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, становив 55 років.

При цьому судом встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_3 та виданого вкладиша НОМЕР_4 , спірні періоди роботи, які незараховані до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 відображені в трудовій книжці та виданого до нього вкладишу:

- 06.10.1999 року прийнятий вахтово-експедиційним методом помічником бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ в експедицію з буріння за контрактом в район Крайньої Півночі у ВАТ «Ноябрське нафтогазорозвідувальне підприємство» (Ямало-Німецький автономний округ м.Ноябрськ);

- 01.02.2001 року переведений бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ 6 розряду експедиції з буріння вахтово-експедиційним методом;

- ВАТ «Ноябрськнафтагаз» ВАТ «Сибірська нафтова компанія» перейменована в ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтагаз»;

- 03.05.2001 року звільнений за угодою сторін п.1 ст.29 КЗпП рф, переведення в ТОВ «Сибнафта-Буріння»;

- 04.05.2001 року прийнятий вахтово-експедиційним методом, за контрактом в район Крайньої Півночі з Ноябрського НГРП ВАТ «Сибнафта-ННГ» бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ 6 розряду в експедицію з буріння в ТОВ «Сибнафта-Буріння» (Ямало-Німецький автономний округ м.Ноябрськ);

- 01.01.2002 року ТОВ «Сибнафта-Буріння» перейменовано в ТОВ «Сервісна Бурова Компанія»;

- 01.04.2005 року переведений бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ 7 розряду вахтовим міжрегіональним методом для роботи на Приобському родовищі за трудовим договором в Ханти-Мансійському автономному окрузі;

- 10.08.2007 року переведений бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ 7 розряду вахтовим методом для роботи на Іршанському родовищі Томської області;

- 04.10.2007 року переведений помічником майстра бурової вахтовим методом для роботи на Іршанському родовищі Томської області;

- 02.06.2009 року звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 04.06.2009 року прийнятий помічником майстра бурової за строковим трудовим договором вахтовим методом на Іршанському родовищі в ТОВ «Сервісна Бурова Компанія»;

- 10.04.2010 року звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 01.12.2010 року прийнятий бурильником експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ 7 розряду у ТОВ «Сервісна Бурова Компанія» для роботи в Парабельському районі Томської області;

- 20.01.2011 року переведений начальником ділянки буріння територіального підрозділу ТОВ «СБК-Схід» для роботи в Парабельському районі Томської області;

- 01.04.2014 року переведений заступником начальника ділянки буріння вахтовим методом для роботи в Парабельському районі Томської області;

- 15.08.2014 року трудовий договір припинено за угодою сторін п.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 22.04.2015 року прийнятий в службу бурових робіт майстром бурової вахтовим методом в ТОВ «Отрадное»;

- 15.10.2015 року трудовий договір розірваний у зв`язку із закінченням строку трудового договору п.2 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 31.10.2015 року прийнятий до відокремленого підрозділу Ашировське в службу бурових робіт майстром бурової, вахтовим методом у ТОВ «Отрадное»;

- 09.11.2016 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 30.12.2016 року прийнятий до відокремленого підрозділу в м. Отрадне, в цех по бурінню, випробуванню свердловин майстром бурової, вахтовим методом до ТОВ «БК «Отрадное»;

- 28.02.2017 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 01.03.2017 року прийнятий в цех по бурінню, випробуванню свердловин майстром бурової, вахтовим методом до ТОВ «БК «Отрадное»;

- 18.01.2018 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 28.02.2018 року прийнятий в службу бурових робіт майстром бурової, вахтовим методом до ТОВ «Отрадное»;

- 27.02.2019 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 02.03.2019 року прийнятий в управління бурових робіт, службу бурових робіт майстром бурової, вахтовим методом до ТОВ «Отрадное»;

- 18.04.2019 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації;

- 17.05.2019 року прийнятий майстром бурової вахтовим методом для роботи в Парабельському районі Томської області до ТОВ «Нафтогаз Буріння» (район Крайньої Півночі);

- 01.11.2019 року переведений майстром бурової вахтовим методом для роботи Ханти-Мансійському автономному окрузі;

- 06.07.2020 року звільнений після закінчення дії патенту п.5 ч.1 ст.326-7 Трудового кодексу російської федерації;

- 08.04.2021 року прийнятий помічником майстра в службу бурових робіт для роботи в Парабельському районі Томської області до ТОВ «Нафтогаз Буріння» (район Крайньої Півночі);

- 06.11.2021 року трудовий договір розірваний у зв`язку із закінченням строку дії патенту п.5 ч.1 ст.327-6 Трудового кодексу російської федерації;

- 12.02.2022 року прийнятий помічником майстра бурової в службу бурових робіт вахтовим методом для роботи в Ямало-Німецькому автономному окрузі до ТОВ «Нафтогаз Буріння» (район Крайньої Півночі);

- 04.03.2022 року трудовий договір розірваний за ініціативою робітника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації.

Спірні періоди роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі російської федерації відносяться до Списку №2, тобто є працею в шкідливих умовах.

Суд зазначає, що трудова книжка та вкладиш містять всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.

Крім того, в матеріалах справи наявні архівні виписки та архівні довідки, видані Відділом у справах архівів (муніципальний архів) адміністрації м. Ноябрськ, які підтверджують факт праці та розмір заробітної плати ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі, а саме:

- відповідно архівної виписки Д-12 від 28.02.2022, прийнятий до ВАТ «Сибнафта-Буріння» 01.05.2001, та 02.06.2009 звільнений;

- відповідно архівної виписки Д-14 від 28.02.2022, прийнятий до ТОВ «СБК-Схід» 04.06.2009, та 10.04.2010 звільнений;

- відповідно архівної виписки Д-16 від 28.02.2022, прийнятий до ТОВ «СБК-Схід» 01.12.2010, та 15.08.2014 звільнений;

- відповідно архівної довідки Д-20 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з травня по грудень 2001 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-21 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2002 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-22 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2003 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-23 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2004 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-24 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2005 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-25 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по червень та з серпня по грудень 2006 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-26 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2007 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-27 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2008 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-28 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2009 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-29 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по квітень 2010 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-30 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2011 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-31 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2012 в ТОВ «СБК»;

- відповідно архівної довідки Д-32 від 28.02.2022, отримував заробітну плату з січня по грудень 2013 в ТОВ «СБК».

Також, матеріали справи містять архівні довідки про отриману ОСОБА_1 заробітну плату:

- у ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» з жовтня 1999 по квітень 2001 (архівна довідка №01/1/1/2282 від 17.02.2022);

- у ТОВ «Бурова компанія «Отрадное» з квітня по серпень 2015, з жовтня по грудень 2015, з лютого по жовтень 2016, з грудня 2016 по січень 2017, з березня по грудень 2017, з лютого по грудень 2018, з лютого по квітень 2019 (довідка №1 та №4 від 21.02.2022);

- у ТОВ «Нафтогаз Буріння» з травня по вересень 2019, з листопада 2019 по липень 2020, з квітня по травень 2021, з липня по листопад 2021 (довідка №36 від 28.02.2022, №34,35 від 01.03.2022).

Разом з тим, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутні докази сплати страхових внесків та проведення атестації робочих місць та умов праці.

З приводу несплати страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації, суд зазначає наступне.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частини 2 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

В матеріалах справи містяться довідки підприємств, де працював ОСОБА_1 про отриману заробітну плату для обчислення пенсії, в яких зазначено помісячна заробітна плата з 1999 по 2022.

Суд зазначає, що відсутність інформації та документів стосовно сплати підприємствами де працював ОСОБА_1 страхових внесків, або їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача його періоду роботи на території російської федерації, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, для відмови в призначенні пенсії.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового та пільгового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а.

Щодо посилання відповідача про непроведення атестації робочих місць роботодавцем, суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні картки спеціальної оцінки умов праці робітників (посада помічник майстра бурової, майстер бурової) №4 складена 19.05.2015, №№90, №98 складена 12.04.2017, №№12/731, 21/731 складена 20.09.2019 відповідно до яких надаються гарантії, зокрема право на дострокове призначення пенсії.

Також наявний наказ ТОВ «Нафтогаз-Буріння» №308-П від 13.06.2019 про створення комісії з проведення спеціальної оцінки умов праці та наказ №593-П від 07.10.2019 про завершення спеціальної оцінки умов праці та затвердження її результатів, відповідно до яких затверджено перелік робочих місць, на яких проводилася спеціальна оцінка умов праці із зазначенням шкідливих та (або) небезпечних виробничих факторів, які ідентифіковані на цих робочих місцях.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII або п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Наведене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, які наведені в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Беручи до уваги зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі, що розглядається, позивач не може бути позбавлений права на пенсію внаслідок відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць, на яких він набув пільговий стаж у період з 06.10.1999 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022.

З огляду на викладене, суд зазначає, що періоди роботи з 06.10.1999 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022 мають бути зараховані відповідачем до пільгового стажу за Списком №2, а періоди роботи з 01.04.2004 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022 мають бути зараховані відповідачем до страхового стажу.

Аналогічні правові висновки щодо зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі під час праці в російській федерації та відсутності сплати страхових внесків та атестації робочих місць і умов праці до пільгового стажу за Списком №2 підтримані Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 05.09.2022 у справі №380/23723/21.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії позивач досяг відповідного пенсійного віку та мав необхідний загальний та пільговий стаж роботи, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення позивача до Пенсійного органу (11.08.2022).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі аналізу наведених вище норм, ураховуючи положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №70 від 19.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 06.10.1999 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022, з яких періоди роботи з 01.04.2004 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022 зарахувати до страхового стажу та призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах з 11.08.2022.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в сумі 992,40 грн., оскільки, підставою для звернення до суду стало протиправне рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №70 від 19.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 06.10.1999 по 03.05.2001, з 04.05.2001 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022, з яких періоди роботи з 01.04.2004 по 02.06.2009, з 04.06.2009 по 10.04.2010, з 01.12.2010 по 15.08.2014, з 22.04.2015 по 15.10.2015, з 31.10.2015 по 09.11.2016, з 30.12.2016 по 28.02.2017, з 01.03.2017 по 18.01.2018, з 28.02.2018 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 18.04.2019, з 17.05.2019 по 06.07.2020, з 08.04.2021 по 06.11.2021, з 12.02.2022 по 04.03.2022 зарахувати до страхового стажу.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах з 11.08.2022.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28.12.2022.

Суддя Коморний О.І.