Справа № 280/6297/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року Справа № 280/6297/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ),

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області щодо неврахування до пенсійного стажу періоду роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року у Запорізькому виробничому швейному об`єднанні (Запорізькому торгово-швейному об`єднанні), протиправними та зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року у Запорізькому виробничому швейному об`єднанні (Запорізькому торгово-швейному об`єднанні);

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області призначити мені пенсію за віком з урахуванням трудового стажу з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року у Запорізькому виробничому швейному об`єднанні (Запорізькому торгово-швейному об`єднанні).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що звернулась до відділу з питань призначення пенсії до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, при призначенні їй пенсії до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року, оскільки запис про її звільнення завірено печаткою («Запорізьке виробничо-торгове швейне об`єднання»), назва в якій не відповідає назві установи працевлаштування (Запорізьке виробниче швейне об`єднання). Зауважує, що згідно з архівною довідкою від 26.10.2022 року, надати інформацію і підтвердити трудову діяльність позивачки з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року немає можливості з об`єктивних причин, тому що документи Запорізького виробничого швейного об`єднання на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили. Посилається на те, що в інший спосіб одержати документи, що підтверджували б факт її працевлаштування і праці у Запорізькому виробничому швейному об`єднанні (Запорізькому торгово-швейному об`єднанні), неможливо. Вказує, що факт працевлаштування і праці позивачки у зазначений час у Запорізькому виробничому швейному об`єднанні (Запорізькому виробничо-торговому швейному об`єднанні) можуть підтвердити свідки, а також підтверджується копією профспілкового квитка та газетною публікацією. Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, на підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву від 12.12.2022 (вх. № 47255), зазначає, що за наданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року, оскільки у записах трудової книжки Серії НОМЕР_2 , запис про звiльнення завiрено печаткою ("Запорiзьке виробночо-торгове швейне об`єднання"), на якій назва пiдприємства не вiдповiдає назвi установи при працевлаштуваннi ("Запорiзьке виробниче швейне об`єднання"). З огляду на викладене, відповідачем, за наслідками об`єктивного розгляду заяви від 26.09.2022, повідомлено заявника про необхідність подання додаткових документів (уточнюючу довiдку з місця роботи, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування (реорганiзацiю) підприємств. Вказує, що у рішенні про відмову в призначенні пенсії від 30.09.2022 №25 розраховано страховий стаж ОСОБА_1 , який склав 22 років 10 місяців 24 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. З огляду на викладене, просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 09.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/6297/22. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. У задоводенні клопотання про виклик свідків, - відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 26.09.2022 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області через відділ обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) управління обслуговування громадян з заявою та документами на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, прийнятим за принципом екстериторіальності від 30.09.2022 № 25 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 на дату звернення (26.09.2022) відсутній необхідний страховий стаж.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача та з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого облікуна підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Так, спірним рішенням позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Відповідач посилається на те, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року, оскільки у записах трудової книжки Серії НОМЕР_2 , запис про звiльнення завiрено печаткою, на якій назва пiдприємства не вiдповiдає назвi установи при працевлаштуваннi.

Суд зауважує, що у трудовій книжці позивача від 03.09.1979 року серії НОМЕР_2 дійсно наявні записи про роботу з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року, засвідчені підписом посадової особи та печаткою підприємства.

При цьому, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях у спірний період регулювався положеннями Інструкції №162 від 20.07.1974 року (зі змінами та доповненнями).

Відповідно пункту 1.1 Інструкції №162 від 20.07.1974 року, трудова книжка являється основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно частини в) «Внесення відомостей про роботу», в графі 3 розділу «Відомості про роботу» в вигляді заголовку пишеться повна назва підприємства.

Згідно пункту 4.1 Інструкції №162 від 20.07.1974 року, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагороди і заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, трудові книжки ведуться на підприємствах, установах та організаціях керівником або уповноваженою ним особою в порядку встановленому чинним на момент заповнення трудової книжки нормативно-правовим актом, який регулює порядок заповнення трудових книжок. В свою чергу, працівник не може відповідати за правильність та повноту ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації підприємства і це не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, оскільки обов`язок здійснення записів у трудовій книжці покладено на роботодавця, а не на працівника, відповідальність за можливе невчинення такого запису, або вчинення запису не в повному обсязі не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

При цьому, визначальним є саме наявність необхідного трудового стажу, а не правильність заповнення трудової книжки.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

За таких обставин, суд вважає, що стаж позивача в період з 27.08.1979 року по 25.06.1990 року підтверджений даними його трудової книжки та має бути зарахований до його стражу роботи при призначенні пенсії за віком.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано винесено рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком та у зарахуванні спірних періодів позивача до стажу його роботи.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Згідно зі ст. 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 період роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990, згідно трудової книжки від 03.09.1979 серії НОМЕР_2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.09.2022 (з дати звернення за призначенням пенсії).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 992,40 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.09.2022 № 25 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 27.08.1979 року по 25.06.1990, згідно трудової книжки від 03.09.1979 серії НОМЕР_2 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.09.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.12.2022.

Суддя Л.Я. Максименко