Справа № 160/12510/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до заступника начальника віпс «Могилів-Подільський» Ковбаси Олександра, Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: 17.08.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до заступника начальника віпс «Могилів-Подільський» ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 19.08.2022 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 19.08.2022, від позивача 26.08.2022 до суду надійшов супровідний лист разом з уточненою позовною заявою, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 14.08.2022, виданого заступником начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітаном ОСОБА_3 та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у перетинанні державного кордону України;
- постановити рішення про негайне його виконання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2022 позивач мав намір перетнути державний кордон України для виїзду до Болгарії з метою навчання за очною денною формою в Магістратурі 2 Державного управління Льєжського університету. Для цього він прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський Отач» та пред`явив наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , в якому зазначено, що згідно зі ст.23 абз.18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 (шість) місяців до 09.02.2023; довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти, видану начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку про зарахування ОСОБА_1 до ESFAM з 29 червня 2022 року на 2022-2023 навчальний рік, на Магістратуру 2 Державного управління Льєжського університету. Навчання відбуватиметься в очній денній формі за місцезнаходженням ESFAM за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач уважає, що з огляду на зазначені обставини і надані документи має право для перетину державного кордону на виїзд під час дії воєнного стану. Проте, рішенням про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 14.08.2022, прийнятим заступником начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітаном ОСОБА_3 відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з відсутністю підстав для перетину ДКУ, відповідно до Постанови КМУ №57 «Про затвердження правил перетину державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року, а саме, відсутні необхідні записи у військово-облікових документах. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідачів, тому й звернувся з цим позовом до суду.
20.09.2022 до суду від Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. В обгрунтування відзиву відповідач зазначає, що відповідно до Указу Президента №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено тимчасове із втсановленням відповідних строків обмеження конституційних прав та свобод, визначених ст.33 Конституції України, в тому числі право вільно залишати територію України. Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Частина 3 статті 23 зазначеного Закону передбачає, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Також відповідач зазначає, що у наданому позивачем під час проходження прикордонного контролю тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, в Розділі 12 «Особливі відмітки», наявний рукописний текст «надана відстрочка за ст.23 абз.18 ЗУ «Про мобпідготовку та мобілізацію» строком на 6 місяців до 09.02.2023 р.». Проте, стаття 23 зазначеного закону містить 5 частин, в яких наявна різна кількість абзаців, тому такий запис не давав посадовій особі відповідача можливості зробити єдино вірний висновок про підстави наданої позивачу відстрочки від призову. Таким чином, під час прийняття оскаржуваного рішення посадові особи Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби діяли в межах повноважень, у порядку та спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України. Поряд з цим, відповідач звертає увагу суду на той факт, що рішення про відмову особі в перетині державного кордону України не тягне за собою юридичної заборони в перетині державного кордону в наступний раз, тобто має одноразове застосування та приймається на основі вивчення посадовою особою законодавчих підстав та поданих документів для перетину державного кордону саме в момент спроби його здійснення. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
До відзиву на позовну заяву були додані пояснення від 08.09.2022 відповідача у справі ОСОБА_2 , який є заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 цих поясненнях ОСОБА_4 навів такі ж доводи, які наведені й у відзиві на позовну заяву.
03.10.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи, викладені ним у позовній заяві.
19.10.2022 Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України подані заперечення на відзив з доводами, які аналогічним тим, що наведені у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 , копія якого надана до матеріалів справи.
Згідно з довідкою про зарахування від 22.07.2022 №31/NM/2022, ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Дніпрі, Україна, країна громадянства: Україна, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , дійсний до 19 квітня 2027 р., зарахований до ESFAM з 29 червня 2022 року на 2022-2023 навчальний рік, на Магістратуру 2 Державного управління Льєжського університету.
Навчання відбуватиметься в очній денній формі за місцезнаходженням ESFAM за адресою: АДРЕСА_1 .
У довідці також зазначено, що студент повинен залишити територію України не пізніше 15 серпня 2022 року, щоб звернутися до консульства Болгарії в Польщі чи Румунії для здійснення адміністративних процедур з метою отримання студентської візи.
Крім цього, до матеріалів справи надані копії:
- тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 08.08.2022 №005035, військове звання солдат, склад рядовий, військово-облікова спеціальність 790037А. Посвідчення видано ІНФОРМАЦІЯ_6 . В особливих відмітках посвідчення зазначено про те, що надана відстрочка за ст.23 абз.18 ЗУ «Про мобпідготовку та мобілізацію» строком на 6 (шість) місяців до 09.02.2023;
- довідки від 09.08.2022 №юр/2839, виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 . Довідка видана військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; військово-обліковий документ тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 , видане ІНФОРМАЦІЯ_6 08.08.2022, в тому, що він відповідно до ст.23 абз.18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як здобувач вищої освіти, який навчається за денною формою у Спеціалізованому закладі франкофонії з адміністрування та управління, Міжнародного інституту Університетського агентства франкофонії (Болгарія) терміном з 03.10.2022 до 31.12.2023. Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає. Довідка дійсна до 09.02.2023.
14.08.2022 із зазначеними документами позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський Отач» з метою здійснити перетин Державного кордону України.
Рішенням про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 14.08.2022, прийнятим заступником начальника віпс «Могилів-Подільський» капітаном ОСОБА_3 відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з відсутністю підстав для перетину ДКУ, відповідно до Постанови КМУ №57 «Про затвердження правил перетину державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року, а саме, відсутні необхідні записи у військово-облікових документах. Рішення набирає чинності невідкладно. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.

Позивач не погодився з рішенням відповідача, вважає його протиправним, тому й звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль», пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 (далі - Закон №3857-XII). Цей закон також визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно зі статтею 1 Закону №3857-XII, громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Частиною першою статті 6 Закону №3857-XII встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд зазначає, що вказані вище підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є загальними та застосовуються за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», військовому командуванню (зокрема, Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Як зазначено вище, 14 серпня 2022 року позивач намагався перетнути кордон України на виїзд, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до п.2-6 зазначених Правил (у редакції до 01.04.2022), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Водночас, відповідно до п.2-6 Правил (у редакції від 01.04.2022 і станом на дату спроби перетину позивачем державного кордону), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

За таких обставин, пунктами 2-6 Правил як у редакції станом на 14.08.2022, так і станом на час ухвалення рішення, встановлена пряма заборона позивачу, як особі, визначеній абзацом 2 ч.3 ст.23 Закону перетинати державний кордон України.

Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не слід ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил №57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі, не є підставою для виїзду за межі України під час дії воєнного стану.

Суд наголошує, що наявність у позивача права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання кордону.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що відсутні підстави для перетину державного кордону України, відповідно до Постанови КМУ №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянам України» від 27 січня 1995 року, а саме, відсутні записи у військово-облікових документах.

Проте, відповідач у рішенні не вказав, які саме записи, з огляду на норми чинного законодавства України, якими врегульовані питання перетину державного кордону, відсутні в наданих позивачем документах.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що оскаржуване рішення не є обґрунтованим і вмотивованим, та не містить переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправним і скасування

рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 14.08.2022, виданого заступником начальника віпс «Могилів-Подільський» капітаном ОСОБА_3 , та, відповідно, про задоволення позовних вимог у цій частині.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у наданому позивачем під час проходження прикордонного контролю тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, в Розділі 12 «Особливі відмітки», наявний рукописний текст «надана відстрочка за ст.23 абз.18 ЗУ «Про мобпідготовку та мобілізацію» строком на 6 (шість) місяців до 09.02.2023 р.». Відповідач указує, що стаття 23 зазначеного закону містить 5 частин, в яких наявна різна кількість абзаців, тому такий запис не давав посадовій особі відповідача можливості зробити єдино вірний висновок про підстави наданої позивачу відстрочки від призову.

Ці доводи суд відхиляє, оскільки вони не були покладені відповідачем в основу оскаржуваного рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у перетинанні державного кордону України, суд зазначає про відмову в їх задоволенні, оскільки наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі, не є підставою для виїзду за межі України під час дії воєнного стану.

До того ж, при пред`явленні позивачем документів, які надають право на виїзд з України, він матиме право для перетину кордону України за наявності на те законних підстав.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Клопотання позивача про негайне виконання рішення суду задоволенню не підлягає, оскільки суд не присуджував на користь позивача виплату певних коштів та не ухвалював рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Ухвалене рішення у цій справі не є рішенням, яке виконується негайно відповідно до ст.371 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Під час звернення до суду у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені норми, часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України судового збору у розмірі 661,60 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до заступника начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 14.08.2022, видане заступником начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: заступник начальника віпс «Могилів-Подільський» Ковбаса Олександр ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Н.В. Кучугурна