Справа № 380/11636/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді О.Желік, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора, про стягнення коштів, -
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської обласної прокуратури у якій просить стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року у справі № 813/7981/14 в сумі 527429 грн 32 коп.
В обґрунтування позову зазначено те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, яке набрало законної сили, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора м. Львова Львівської області з 24.10.2014. Вказав, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022, стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 2780899 (два мільйони сімсот вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 86 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 15.07.2021 з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. Стверджує, що відповідачем заробітну плату за період від часу ухвалення вказаного рішення до часу фактичного поновлення на роботі не нараховано та не виплачено. Вважає, що за вказаних обставин наявний факт затримки виконання судового рішення, відтак звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 30.08.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора (далі третя особа).
Щодо доводів відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У силу приписів частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наказом Генерального прокурора від 20.06.2022 № 64к позивача поновлено на посаді прокурора міста Львова Львівської області з 24.10.2014.
Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.06.2022 №650к позивачу тимчасово визначено робоче місце у Галицькій окружній прокуратурі міста Львова Львівської області.
Із вказаним наказом позивача ознайомлено 23.06.2022, що підтверджується відповідною відміткою на вказаному наказі. Із цим позовом позивач звернувся до суду 25.08.2022. Разом з тим суд зазначає, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 2593/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022 продовжений зокрема з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Також суд враховує обставини щодо погіршення здоров`я позивача та необхідність проходження лікування у медичних закладах. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відхилення доводів відповідача та третьої особи про пропуск строку звернення до суду.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
Позивач починаючи з 22.05.1985 по 23.10.2014 працював на різних посадах в органах прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1463к державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора м. Львова Львівської області, у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України та увільнено від обов`язків члена колегії прокуратури цієї області.
Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №813/7981/14, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022, позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1463к; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора м. Львова Львівської області з 24.10.2014; стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 2780899 (два мільйони сімсот вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 86 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 15.07.2021 з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора м. Львова Львівської області з 24.10.2014 та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 15892 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн 80 коп. звернуто до негайного виконання. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Наказом Генерального прокурора від 20.06.2022 № 64к позивача поновлено на посаді прокурора міста Львова Львівської області з 24.10.2014.

Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.06.2022 № 650к позивачу тимчасово визначено робоче місце у Галицькій окружній прокуратурі міста Львова Львівської області.

Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.06.2022 № 651к позивача звільнено з посади прокурора за власним бажанням з 27.06.2022.

Оскільки, як стверджує позивач, відповідачем заробітну плату за період від часу ухвалення вказаного рішення до часу фактичного поновлення на роботі не нараховано та не виплачено відтак він звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні справи, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Основного Закону України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

А у силу статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як визначено частиною другою статті 65 Закону України "Про виконавче провадження", рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом цього спору є стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь працівника за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

На підставі викладеного суд зауважує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14 в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури підлягало негайному виконанню.

Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі № 280/360/19 зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

За обставинами цієї справи позивач поновлений на роботі рішенням суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.

Однак, рішення суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14 в частині, яка звернута до негайного виконання фактично не виконане відповідачем до 20.06.2022.

При цьому рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022, позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1463к; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора м. Львова Львівської області з 24.10.2014; стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 2780899 (два мільйони сімсот вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 86 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 15.07.2021 з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора м. Львова Львівської області з 24.10.2014 та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 15892 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн 80 коп. звернуто до негайного виконання.

Отже, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора м. Львова Львівської області з 24.10.2014.

При цьому, доказів виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного, а також обставин, встановлених рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, яке набрало законної сили 20.01.2022, суд визнає доведеним факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.

Враховуючи висновки Верховного Суду у постановах від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі № 280/360/19 щодо обчислення періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, яке набрало законної сили 20.01.2022, та з урахуванням факту невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, суд констатує, що на користь позивача належить стягнути середній заробіток за період з 15.07.2021 до 23.06.2022.

Визначаючи конкретний розмір середнього заробітку, суд враховує такі обставини.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, суд враховує, що середньоденна заробітна плата 2234,87 грн, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі № 813/7981/14, а тому у відповідності до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ці обставини не підлягають доказуванню.

За наведених обставин обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 15.07.2021 до 23.06.2022 (236 робочих дні) належить проводити виходячи із середньомісячної заробітної плати 2234,87 грн.

Як наслідок, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду загалом у розмірі 527429,32 грн (236 х 2234,87 грн).

Зазначена сума включає в себе податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Відтак суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки виконання рішення суду у справі № 813/7981/14 в сумі 527429,32 грн на користь позивача.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, відтак такі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Львівської обласної прокуратури (79005 м. Львів пр. Шевченка 17/19; ) середній заробіток за період затримки виконання рішення суду у справі № 813/7981/14 в сумі 527429 (п`ятсот двадцять сім тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 32 коп на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М