Справа № 308/9777/22
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9777/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Макарович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні , в м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Канівець Олександр Петрович, до відповідача 1 -Державна митна служба України Закарпатська Митниця держмитслужби, відповідача 2 - в.о. заступника начальника Закарпатської митниці - САВЧУК Олександр Васильович, про оскарження Постанови в справі про порушення митних правил № 0521/30500/22 від 05.07.2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 20.12.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.12.2022 року.

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Канівець Олександр Петрович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до відповідача 1 -Державна митна служба України Закарпатська Митниця держмитслужби, відповідача 2 - в.о. заступника начальника Закарпатської митниці - САВЧУК Олександр Васильович, про оскарження Постанови в справі про порушення митних правил № 0521/30500/22 від 05.07.2022 року.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року вказана позовна заява залишена без руху.

05.08.2022 на усунення недоліків представником позивача подано заяву про усунення недоліків. До якої додає клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення із даним позовом до суду. Зазначає, що постанова яка оскаржується отримана 16.07.2022 року.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2022, у справі відкрито провадження, постановлено: розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позовна заява мотивована тим, що 16.07.2022 року на адресу проживання позивача надійшла постанова в справі про порушення митних правил № 0521/30500/22 від 05.07.2022 року (далі - постанова), за підписом в.о. заступника начальника Закарпатської митниці - Савчука Олександра Васильовича.

У позові вказано на те, що 05.07.2022 року було винесено постанову у справі про порушення митних правил, відповідно до змісту якої позивача було притягнуто до відповідальності, відповідно до ет.485 Митного кодексу України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів - 925 607,10 грн.(дев`ятсот двадцять п`ять тисяч шістсот сім гривень 10 копійок).

Так, вважає, що вищевказана постанова яка винесена без повного та належного дослідження всіх обставин справи, а тому є незаконною, і підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Як вказано у позовній заяві, 13.04.2022 року (вх.№3494/кб-17.18) до управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Закарпатської митниці надійшов лист управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці від 13.04.2022 року №7.7-17/10-189, яким повідомлено про звернення гр. України ОСОБА_2 , щодо надання йому дозволу на здійснення випуску у вільний обіг т.з. марки «Mercedes Benz» моделі «S500» р.н.з. Литви НОМЕР_1 .

Проведеною перевіркою з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що 22.08.2021 року через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці гр. росії ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт гр. російської федерації: НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України т.з. - марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_3 , р.н.з. Литви НОМЕР_4 .1, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року». Під час митного контролю гр. ОСОБА_5 подав працівникам митниці паспорт громадянина російської федерації: НОМЕР_2 виданий 18.12.2013 року та заявив адресу проживання на території російської федерації, а саме: рф, АДРЕСА_1 .

Так, в.о. заступника начальника Закарпатської митниці - Савчука Олександра Васильовича позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що вказує на наявність в його діях ознак складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Представник позивача зауважує, що в розумінні підпункту «в» п. ст.4 МК України позивач являється нерезидентом України оскільки має постійне місце проживання за межами України. В Україні перебував тимчасово за російським паспортом. І заїжджав на територію України як нерезидент, з цим погодилась і митниця оскільки внесла його т.з. в режим «тимчасове ввезення до 1 року» як для нерезидента.

Вказує на те, що позивач вільний, в праві свого вибору згідно Європейської Конвенції " Про громадянство від 06.11.1997 (ратифікованою Україною Законом від 20.09.2006). При цьому зазначає, що громадянство України позивач набув значно ..пізніше тільки в 2007 році, а громадянство росії в 1993 році

Вважає, що у позивача було право вибору який із паспортів пред`являти на митниці.

Представник позивача вказує на те, що також не витримує критики підстава для порушення справи про порушення митних правил. А підставою стало звернення позивача щодо надання йому дозволу на здійснення: випуску у вільний обіг т.з.

За твердженням представника позивна сумнівним є висновок експерта про оцінку майна. Не надана постанова про призначення експертизи.

У позові зазначено, що митний орган порахував, що сума митних платежів які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг т.з. на 22.08.2021 року складає 308 535.70 грн. Але даний вид правопорушення відноситься до триваючих і обраховується з моменту виявлення, тобто з 13.04.2022 року, а на цей час діяв закон №2142-ЇХ від 24 березня який скасовував сплату будь-яких митних платежів для здійснення випуску у вільний обіг т.з.

При цьому у позові вказано на те, що згідно протоколу про порушення митних правил 0521/30500/22 від 10.05.2022 року розгляд справи мав відбутись 25.05.2022 року о 10 год. 00 хв, про що був повідомлений позивач. Але розгляд справи і винесення постанови відбулось 05.07.2022 року без повідомлення позивача.

Також представник позивача зазначає і те, що згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р (ІІ)/2022 від 15.06.20221 Абзац другий статті 485 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно цього санкція яка б встановлювала відповідальність за даний вид правопорушення з 15.06.2022 року - відсутня. Тобто на момент винесення постанови вже була відсутня в МК України, Відповідно цього митний орган 05.07.2022 року при розгляді справи і винесенні постанови мав згідно ст.531 МК України припинити провадження у справі або скасувати дану постанову, оскільки накладення даного стягнення вже не було передбачено МК України.

Окрім того, представник позивача вказує і на те, що згідно рішення ЕСПЛ непропорційний розмір стягнення за порушення митних правил за відсутності умислу порушує конвенцію.

При мотивуванні позовної заяви представник позивача ч.2 ст 2 КАС, 2 ст. 19 Конституції України, ст. 92, ч. 1 ст. 487 ч.1 ст. 529, ч.ч. 1, 6 ст. 530 МК України, ст. 287 п.3 ч.1 ст. 288, 289 КУпАП, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Позивач відповідно наведеного вище та керуючись ст.ст. З, 20, 160 КАС України просить суд: скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0521/30500/22 від 05.07.2022 року а справу закрити.

Від представника відповідача Закарпатської митниці, надійшов відзив на позовну заяву. На переконання відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із правомірністю винесеної постанови та безпідставністю адміністративного позову.

Зокрема відповідач вказує на те, що 13.04.2022 року (вх. №3494/кб-17.18) до управлінням боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Закарпатської митниці надійшов лист управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці від 13.04.2022 року № 7.7-17/10-189, яким повідомлено про звернення громадянина України ОСОБА_2 , щодо надання йому дозволу на здійснення випуску у вільний обіг транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі «S500» р.н.з. Литви НОМЕР_1 та причепа р.н.з. російської федерації НОМЕР_5 .

Разом із тим, проведеною перевіркою з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що 22.08.2021 року через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці гр. росії ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина російської федерації: НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України транспортний засіб - марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , в режимі «тимчасове ввезення до 1 року». Під час митного контролю гр. ОСОБА_7 подав працівникам митниці паспорт громадянина:' російської федерації: НОМЕР_2 виданий 18.12.2013 року та заявив адресу проживання на території російської федерації, а саме: рф, АДРЕСА_1 .

Також, під час проведення перевірки з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби встановлено, що протягом 2019 - 2022 років громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинав митний кордон України на різних транспортних засобах, як водій, так і у якості пасажира та подав працівникам митниці паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_7 від 18.04.2018 року та заявляв різні адреси проживання на території України.

У відзиві вказано на те, що громадянин ОСОБА_1 - має статус резидента, а тому не мав права ввозити транспортний засіб марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», в порядку встановленому ч. 1 ст. 380 МК України.

Відповідач зазначає, що з метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України, щодо транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_1 надав працівникам митниці паспортний документ із статусом «нерезидент» та заявив митний режим «тимчасове ввезення до 1 року».

Окрім того у відзиві вказано і на те, що з метою з`ясування обставин ввезення на митну територію України транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі «S500»wp.H.3. Литви НОМЕР_4 , гр. ОСОБА_8 було направлено лист від 22.04.2022 року № 7.7-20-0М7/3663, щодо необхідності прибуття до Закарпатської митниці.

В наданому поясненні від 29.04.22 громадянин ОСОБА_9 зазначив, що він дійсно ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «Mercedes Benz» моделі «S500» р.н.з. Литви НОМЕР_1 та причеп р.н.з. російської федерації НОМЕР_5 в митному режимі «Тимчасове ввезення до одного року», також він зазначив, що постійно проживає на території України та має громадянство країни агресора (російське громадянство, паспорт громадянина росії НОМЕР_2 ). Вказані вище транспортний засіб («Mercedes Benz» моделі «S500» р.н.з. Литви НОМЕР_1 ) громадянин України ОСОБА_1 придбав на території Республіки Литви за 3000 Євро.

Як вказано у відзиві на позовну заяву, згідно висновку експерта (звіт про оцінку майна) ФОП, експерта-оцінювача «Гангура В.М.» № 148-06-222 від 15.06.22, (вх. №6281/кб-1319 від 01.07.22), вартість автомобіля марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код: № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , за межами митної території України, станом на 22.08.21 становить 3 000 Євро ( 93 507,00 грн.).

Загальна сума митних платежів які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного вище транспортного засобу станом на 22.08.2021 складає 308 535,70 (триста вісім тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн. 70 коп.) грн.

Таким чином, як вказує відповідач, громадянин України ОСОБА_1 подавши під час митного контролю та оформлення транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN- код № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_2 та заявивши працівникам митниці постійне місце проживання за межами території України, вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що вказує на наявність в його діях ознак складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

При цьому відповідач зазначає, що вчинення гр. ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.485 МК України підтверджується особистим поясненням, протоколом про ПМП № 0521/30500/22 від 10.05.2022 року, копією паспорт громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_7 від 18.04.2018 року, виданий органом: 2123, копією паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_2 , від 18.12.2013 року, виданий органом: НОМЕР_8 , витягом № 2123-1 із Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, висновком експерта (звіт про оцінку майна) ФОП, експерта-оцінювача « ОСОБА_10 » №148-06-222 від 15.06.22, розрахунком платежів від 01.07.22 та іншими документами, що містяться у матеріалах справи.

Щодо розгляду справи без участі гр. ОСОБА_1 , який на розгляд справи не з`явився, то відповідач зазначає, що про час та місце розгляду справи його було повідомлено листом Закарпатської митниці № 7.7-20-04/19/4578 від 30.05.22 з повідомленням про вручення.

Окрім того, відповідач зазначає що, набуття ОСОБА_1 , громадянства України в 2007 році, а громадянства росії в 1993 році, не спростовує факту ввезення 22.08.2021 року вказаного транспортного засобу в режимі «тимчасове ввезення», як громадянином-нерезидентом, він є субєктом відповідальності в розумінні ст.485 МК України. Проживаючи на території України.

Позивач має такі самі права та обов`язки, як і інші громадяни України, а проживаючи на території рф., особа має такі самі права та обов`язки, як і інші громадяни рф. При цьому, вказаною статтею, йому не надається жодних прав та обов`язків на території України як іноземному громадянину.

Щодо звернення позивача про надання йому дозволу на здійснення випуску у вільний обіг ТЗ, не могло бути підставою для порушення справи, то відповідач вказує на те, що:

Протокол складено 10.05.22 інспектором оперативного відділу № 1 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Закарпатської митниці після проведення відповідної перевірки, отримання особистого пояснення громадянина ОСОБА_9 та копій підтверджуючих документів, щодо вчинення протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів. Таким чином, підставою для порушення справи про порушення митних правил є безпосереднє виявлення посадовою особою митного органу порушення митних правил.

При цьому відповідач вказує на те, що товарознавча експертиза у даній справі проводилась відповідно до вимог ст. 515, 516 Митного кодексу України. Згідно висновку експерта (звіт про оцінку майна) ФОП, експерта-оцінювача «Гангура В.М.» № 148-06-222 від 15.06.22, (вх. №6281/кб-1319 від 01.07.22), вартість автомобіля марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код: № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , за межами митної території України, станом на 22.08.21 становить 3 000 Євро ( 93 507,00 грн.). Відповідач звертає увагу на те, що позивачем будь-яких документів що підтверджують вартість ТЗ, Закарпатській митниці надано не було, та позивач не скористався своїм правом відповідно до ч.2 ст. 515 Митного кодексу України провести незалежне експертне дослідження за власний рахунок.

Як вказано у відзиві, саме 22.08.2021 року Позивачем через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці, було ввезено на митну територію України транспортний засіб - марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , в режимі «тимчасове ввезення до 1 року».

Відповідач звертає увагу на те, що рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - листа УБК та ПМП Закарпатської митниці № 7.7-20-04/19/4578 від 30.05.22, яке гр. ОСОБА_1 отримав особисто - 09.06.2022 року, розгляд справи в Закарпатській митниці було призначено на 05.07.22.

Щодо нібито відсутності відповідальності за даний вид правопорушення з 15.06.22 у зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду № 4-р(ІІ)/2022 від 15.06.22, яким абзац другий ст.485 МК України визнано таким, що не відповідає Конституції України, то відповідач вказує на те, що пунктом другим резулятивної частини Рішення встановлено, що абзац другий статті 485 МК України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Постанову у справі, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, винесено митницею 05.07.2022 року.

Відповідач вважає оскаржуваною постановою в справі про порушення митних правил, ОСОБА_1 на підставі та у порядку, що встановлені законом, було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином відповідач просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог гр. України ОСОБА_1 до Закарпатської митниці у повному обсязі.

Від представника позивача для приєднання до матеріалів справи надійшов акт про фактичне проживання особи.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив: так, представник позивача зазначає, що на момент винесення постанови про порушення митних 15.06.2022, санкція яка б встановлювала відповідальність за вчинення правопорушення передбачене ст. 485 МК України, відсутня. Окрім того вказує, що відповідачем пропущено строк подачі відзиву на позовну заяву.

Від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справ. Так, вказує на те, що 12.10.2022 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення по аналогічній справі, що набрало законної сили.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від адвоката позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Від представника відповідача по справі надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач 2 на розгляд справи не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, заяв не подавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскаржувану постанову позивачем отримано 16.07.2022 року, про що свідчить трекінг поштового підправлення, що наданий представником позивача до клопотання про поновлення пропущених строків. До суду із даним позовом ОСОБА_1 , звернувся 26.07.2022, згідно поштового штеплелю на конверті. До суду позов надійшов 28.07.2022.

Згідно заяви представника позивача, він просить поновити йому пропущений строк на оскарження постанови у справі про порушення митних правил.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу пропущений ним процесуальний строк для оскарження постанови.

У відповідності до ч.2ст. 19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1,2 ч.3 ст.2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як встановлено ст. 77 КАС України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Статтею 530 МК України встановлено, що законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно постанови що оскаржується, 13.04.2022 року (вх.№3494/кб-17.18) до управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Закарпатської митниці надійшов лист управління забезпечення митного контролю та оформлення Закарпатської митниці від 13.04.2022 року №7.7-17/10-189, яким повідомлено про звернення гр. України ОСОБА_2 , щодо надання йому дозволу на здійснення випуску у вільний обіг т.з. марки «Mercedes Benz» моделі «S50O» р.н.з. Литви НОМЕР_1 .

Проведеною перевіркою з використанням баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що 22.08.2021 року через митний пост «Вилок»' Закарпатської митниці гр. росії ОСОБА_11 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт гр. російської федерації: НОМЕР_2 , було ввезено на митну територію України т.з. - марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_3 , р.н.з. Литви НОМЕР_4 .1, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року». Під час митного контролю гр. ОСОБА_5 подав працівникам митниці паспорт громадянина російської федерації: НОМЕР_2 виданий 18.12.2013 року та заявив адресу проживання на території російської федерації, а саме: рф, АДРЕСА_1 .

В подальшому в.о. заступника начальника Закарпатської митниці - Савчука Олександра Васильовича позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відносно позивача 05.07.2022 року було винесено постанову у справі про порушення митних правил, відповідно до змісту якої позивача було притягнуто до відповідальності, відповідно до ет.485 Митного кодексу України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів - 925 607,10 грн.(дев`ятсот двадцять п`ять тисяч шістсот сім гривень 10 копійок).

Окрім того, у постанові вказано на те, що згідно висновку експерта (звіт про оцінку майна) ФОП, експерта-оцінювача «Гангура В.М.» № 148-06-222 від 15.06.22, (вх. №6281/кб-1319 від 01.07.22), вартість автомобіля марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код: № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , за межами митної території України, станом на 22.08.21 становить 3 000 Євро ( 93 507,00 грн.).

Згідно матеріалів справи, а саме доданих до відзиву на позовну заяву доказів, позивач є громадянином України, що підтверджується: копією паспорта громадянина України ( ID ) картки № НОМЕР_9 від 03.03.2018 року; копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон; НОМЕР_7 від 18.04.2022 року, виданого органом: 2123; копії витягу № 2123-1 із Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_1 ; копії картки фізичної особи - платника податків гр. ОСОБА_1 від 29.12.2004 року.

Окрім того, згідно особистих пояснень позивача собистих пояснень позивача від 29.04.22 він вказує, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а також громадянином російської федерації.

Разом із тим, матеріали справи містять копію паспортного документу, що був пред`явлений до митного контролю гр. ОСОБА_5 працівникам митниці а саме паспорт громадянина російської федерації: НОМЕР_2 виданий 18.12.2013 року та заявив адресу проживання на території російської федерації, а саме: рф, АДРЕСА_1 . Вказаним стверджується, що позивач є громадянином рф.

Слід зазначити, що до відзиву на позовну заяву відповідачем додано копію повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил адресованого ОСОБА_1 , саме на 05.07.2022 на 11 год. 00 хв. Також, згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення, лист Закарпатської митниці про дату та час розгляду справи позивачем одержано 09.06.

На переконання суду вказане спростовує доводи представника позивача, про його неповідомлення про дату та час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 486 МК України встановлено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються : протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Згідно зістаттею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно зУКТ ЗЕДта його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

За правилами частини другої статті 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені устатті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбаченихрозділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Частиною третьою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно зУКТ ЗЕДта причепів до них товарної позиції 8716 згідно зУКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Отже, відповідальність, передбачена статтею 485 МК України, настає у разі наявності в особи мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

При цьому необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом, і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Відповідно до підпункту в пункту 50 статті 4 МК України резидентами є, зокрема, фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (підпункт в пункту 33статті 4 МК України).

При цьому за п. 45 ч. 1ст. 4 МК України постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство» законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Отже, для того, щоб особа вважалась нерезидентом, вона повинна відповідати певним характерним критеріям, а саме бути іноземцем чи особою без громадянства або громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01 липня 2021 року у справі № 751/4094/17.

Суд констатує що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, що описані вище, позивач являється громадянином України, та одночасно громадянином російської федерації. При цьому йому було відомо проте, що митним законодавством України надаються «пільги» нерезидентам по ввезенню транспортних засобів на митну територію України, які полягають у можливості ввезення транспортного засобу без сплати митних платежів терміном до одного року. Вказане в свою чергу свідчить проте, що позивач свідомо скористався паспортом громадянина російської федерації, як нерезидент, та ввіз на митну територію України в митному режимі тимчасове ввезення до одного року транспортний засіб: марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код: № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 .

Щодо наданої для приєднання до матеріалів справи довідки №313 виданої виконавчим комітетом Холмківської сільської ради, про непроживання позивача за місцем реєстрації, то вказаний доказ суд розцінює критично. При цьому суд враховує, що у письмових поясненнях від 29.04.2022 позивач вказує що проживає за місцем реєстрації в Україні за адресою: АДРЕСА_2 . В той же час довідка про непроживання за вказаною адресою ОСОБА_1 датована 15.09.2022, та в ній не вказано з якого саме часу він непроживає за місцем реєстрації.

Окрім того, щодо доводів позивача про те, що громадянство України позивач набув значно пізніше тільки в 2007 році, а громадянство росії в 1993 році, та що у позивача було право вибору який із паспортів пред`являти на митниці, слід зазначити наступне:

Частиною 8 Преамбули Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997 року встановлює, що кожна держава може вільно вирішувати, які наслідки має у її внутрішньодержавному праві факт набуття її громадянином іншого громадянства або його належності до іншого громадянства.

Відповідно до Закону України про ратифікацію Європейської конвенції «Про громадянство» №163-V від 20.09.2006 р. конвенцію ратифіковано Україною із застереженням до п.2 ст.8, а саме : для України термін «громадяни, які постійно проживають за кордоном» вживається у значенні «громадяни України, які постійно проживають за кордоном відповідно до національного законодавства, що регулює питання виїзду громадян України за кордон».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство» громадянин України або іноземець, набувши громадянство іншої держави, або ж громадянство України відповідно у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України.

Окрім цього позивачем не надано суду достовірних доказів, які свідчили б про те, що ОСОБА_1 , будучи громадянином України, постійно проживає за межами України, а саме в російській федерації, а відтак він є нерезидентом.

Вказане в свою чергу спростовує доводи викладені в позовній заяві щодо розумінні підпункту «в» п. 33 ст. 4 МК України позивач являється нерезидентом України, оскільки має постійне місце проживання за межами України. В Україні перебував тимчасово за російським паспортом. І заїжджав на територію України як нерезидент, з цим погодилась і митниця оскільки внесла його т.з. в режим «тимчасове ввезення до 1 року» як для нерезидента.

Крім цього, під час ввезення, 22.08.2021 року через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці на митну територію України т.з. - марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_3 , р.н.з. Литви НОМЕР_4 .1, ОСОБА_1 надав для митного оформлення паспортний документ гр.. росії, та ввіз вказаний транспортний засіб в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», без сплати мита.

Разом із тим, в подальшому звернувся до митного органу як громадянин України, з метою надання йому дозволу на здійснення випуску у вільний обіг транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі «S500» р.н.з. Литви НОМЕР_1 та причепа р.н.з. російської федерації НОМЕР_5 .

Щодо посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» від 15 24.03.2022 №2142-IX того, що ст. 485 МК України є триваючим правопорушенням, й обраховується з моменту виявлення, то суд зазначає наступне.

Вказаним Законом внесено зміни до МК України у розділі XXI "Прикінцеві та перехідні положення": доповнити пунктами9-11-9-14такогозмісту: "9-11.Установити,що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України "Провнесення зміндо Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану", але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей: 1)звільняються від оподаткування ввізним митом:… автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу…»

Суд зазначає, що триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Наведене має значення в контексті розгляду питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, тобто не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення, а не, як стверджує сторона позивача, в контексті обрахування платежів.

Так, активна дія, тобто невиконання обов`язку відповідача по сплаті митних платежів при ввезенні легкового автомобіля марки, моделі марки «Mercedes Benz» моделі «S500» VIN-код № НОМЕР_6 , р.н.з. Литви НОМЕР_1 , на митну територію України, мала місце саме 22.08.2021, коли Закон не містив положення про так зване «безкоштовне розмитнення».

З огляду на вказане, суд доходить висновку про те, що оскільки на час ввезення транспортного засобу (22.08.2021) на митну територію України вищевказаного транспортного засобу позивач був громадянином України резидентом, він зобов`язаний був сплатити митні платежі в повному обсязі при ввезенні вказаного транспортного засобу на митну територію України, як це передбачено ч. 4 ст. 380 МК України.

Щодо доводів позивача про відсутність повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил, то як уже зазначалося судом: матеріали справи містять копію рекомендованого повідомлення про вручення ОСОБА_1 , листа в якому повідомляється про дату та час розгляду справи 09.06.

Статтею 526 Митного кодексу України передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Водночас, вирішуючи питання щодо застосування до позивача відповідальності передбаченої ст.485 МК України у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, суд враховує рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року.

В своєму рішенні Другий сенат Конституційного суду України зазначив наступне.

За Основним Законом України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); «в Україні визнається і діє принцип верховенства права; «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8); «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга статті 22); «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41); «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); виключно законами України визначаються: «права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; «засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них(пункти 1,22частини першої статті 92).

Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адміністративної відповідальності, зазначав, зокрема: що сталою практикою Європейського суду з прав людини такі адміністративні стягнення, як адміністративний арешт і значні адміністративні штрафи, є співмірними з кримінальним покаранням [рішення у справа хandothers v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), Гурепка проти України від 6 вересня 2005 року (заява № 61406/00), Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08)].

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та враховуючи, що санкція статті 485Кодексу у вигляді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів є співмірною з кримінальним покаранням, Конституційний Суд України дійшов висновку, що попередньо сформульовані підходи до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час призначення кримінального покарання є застосовними і в межах цього конституційного провадження.

З огляду на наведене принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Кодексу має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

При обмеженні права власності в інтересах суспільства необхідними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а ті з них, які здатні досягти легітимної мети на тому самому якісному рівні. Тобто законодавець зобов`язаний обирати той вид адміністративного стягнення, який менш обтяжливий для прав і свобод особи у конкретному випадку, і насамперед має визначити адекватну міру адміністративної відповідальності для досягнення її мети, тоді як суди забезпечують індивідуалізацію такої відповідальності залежно від обставин справи у межах законодавчо визначеної санкції [абзац перший підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021].

Європейський суд з прав людини вказав, що „<…> для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають <…>. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції <…>[рішення у справі v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти „справедливого балансу між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах Former Kingof Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82;and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 81-94; and Others v. Georgiавід 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

У рішенні у справі «Краєва проти України» від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що:

- накладення штрафу як таке становитиме втручання у право, гарантоване абзацом першим статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки воно позбавляє відповідну особу майна, а саме суми, яку необхідно сплатити (§ 23);

- щоб відповідати статті 1Першого протоколу до Конвенції, захід [втручання] має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним [ґрунтуватись на приписі права], переслідувати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами особи (§ 24);

- відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, - що є дуже великою сумою, - та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).

Абзац другий статті 485 Кодексу в контексті створення ним передумов для недопущення надмірного втручання у право власності особи з метою забезпечення справедливого балансу між вимогами публічного інтересу в захисті митних інтересів та митної безпеки України, з одного боку, та захистом права власності особи - з іншого, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зазначений припис статті 485 Кодексу не забезпечує бажаної гнучкості в діях та рішеннях органу державної влади під час визначення розміру штрафу щодо правопорушника з урахуванням усіх обставин справи. Тому внаслідок застосування оспорюваного припису статті 485Кодексу не забезпечується справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права власності особи, а сам цей припис є нормативним підґрунтям для надмірного втручання в гарантоване Основним Законом України право власності.

За наведених обставин абзац другий статті 485 Кодексу суперечить частинам першій, четвертій статті 41 Конституції України та рішенням Конституційного суду України № 4-р(II)/2022 від 15.06.2022 року справа № 3-321/2019(7780/19, 91/21) абзац другий статті 485 Митного кодексу України визнаний неконституційним визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) і визначено, що він втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність Конституції України законів України.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За статтею 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України від 15.06.2022 року набрало законної сили та є обов`язковим.

В пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується відповідальність.

Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутим до відповідальності та уникнути негативних наслідків.

Водночас, Конституційний Суд України вказав, що враховує те, що визнання неконституційним абзацу другого статті 485 Митного кодексу України унеможливить притягнення до відповідальності осіб за дії та (або) бездіяльність, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні діяння, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

З огляду на викладене, Конституційний Суд України вважав за доцільне з метою недопущення порушення митних інтересів та митної безпеки України відтермінувати втрату чинності абзацом другим статті 485 Митного кодексу України на шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

КСУ зазначив, що Верховна Рада України з дня ухвалення цього Рішення, але не пізніше шести місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, має привести нормативне регулювання, встановлене абзацом другим статті 485 Митного кодексу України, що визнаний неконституційним, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Верховна Рада України привела нормативне регулювання, встановлене абзацом другим статті 485 Митного кодексу України, що визнаний неконституційним, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Таким чином, враховуючи, що Рішення Конституційного Суду України про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України прийнято 15 червня 2022 року та цим Рішенням встановлено, що абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, відповідно станом на момент розгляду справи судом абзац другий статті 485 Митного кодексу України в редакції на час винесення оскаржуваної постанови втратив чинність.

Суд зазначає, що в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала адміністративну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте абзац другий статті 485 Митного кодексу України, за яким притягається до відповідальності позивач втратив чинність внаслідок визнання його неконституційним за рішенням Конституційного Суду України.

Як наслідок суд приходить до висновку, що накладення на позивача санкції у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, становить надмірне втручання в гарантоване Основним Законом України право власності, яке не забезпечує справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами позивача захисту права власності, тому постанова в справі про порушення митних правил №0521/30500/22 від 05.07.2022, якою громадянина України ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 925 607,10 грн. підлягає скасуванню.

Крім цього, згідно п.1 ч.1 ст.50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Так, суд зазначає, що при встановлені митної вартості автомобіля та розміру несплачених митних платежів митним органом було залишено поза увагою твердження позивача про купівлю АТЗ (автомобільний транспортний засіб) у грудні 2015 року за 3000 євро в Литві.

Натомість, матеріали адміністративної справи про порушення митних правил містять посилання на висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 15.06.2022 року №148-06-222, складеного експертом Гангур В.М.. Відомостей що такий транспортний засіб був оглянутий експертом матеріали справи не містять.

Таким чином суд вважає необґрунтованим розрахунок штрафу, проведений відповідачем, оскільки всупереч положень ст.57 МК України, митним органом не проведено консультацій з позивачем, не запропоновано здійснити обмін наявною інформацією.

Згідно з частиною першою статті 515 МК України експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. За частиною другою статті 515 МК України, особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

З огляду на вищевикладене та рішення Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року, суд приходить до висновку щодо протиправності постанови в справі про порушення митних правил №0521/30500/22 від 05.07.2022, якою громадянина України ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 925 607,10 грн..

Суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошку це та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Перевіряючи всі доводи обох сторін, суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, враховуючи вищевикладене та приписи пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, суд приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимоги позивача щодо закриття провадження у справі, слід зазначити наступне.

Так, ст. 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП..

Згідно зі статтею 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

В даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справа №337/346/17.

Тому в частині вимог щодо закриття провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати, а саме: судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви в розмірі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови в справі про порушення митних правил №0521/30500/22 від 05.07.2022 , зважаючи на те, що такий пропущений з поважних причин.

Позов ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Канівець Олександр Петрович, до відповідача 1 -Державна митна служба України Закарпатська Митниця держмитслужби, відповідача 2 - в.о. заступника начальника Закарпатської митниці - САВЧУК Олександр Васильович, про оскарження Постанови в справі про порушення митних правил № 0521/30500/22 від 05.07.2022 року -задовольнити частково.

Скасувати постанову Закарпатської митниці Державної митної служби України в справі про порушення митних правил №0521/30500/22 від 05.07.2022, якою громадянина України ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 925 607,10 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної митної служби України (Адреса: Україна, 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, Код ) на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош