Справа № 340/2315/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 грудня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2315/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд складі судді Кравчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про заміну сторони виконавчого провадження у справі

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (; адреса: вул. Академіка Корольова, 26, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25030)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Кіровоградського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №340/2315/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано Наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 23 березня 2020 року №11-4608/14-20-СГ Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2082, розташованої на території Могилянської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2082, розташованої на території Могилянської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, з урахуванням висновків суду.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на Завалівську селищну раду Годованівського району Кіровоградської області.

Заява мотивована тим, що пункту 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у зв`язку із переходом повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності до об`єднаних територіальних громад Кіровоградської області втратило право розпоряджатися вказаними земельними ділянками в тому числі і землями, які є предметом судового спору.

Заяву представника позивача призначено до розгляду в судовому засіданні 04 лютого 2021 року.

Учасники справи в судове засідання не прибули, що відповідно до статті 379 КАС України обумовило розгляд зави у письмовому провадженні.

Вирішуючи порушене заявником клопотання, суд виходить з такого.

За змістом частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторонами у виконавчому провадженні згідно із частинами першою та другою статті 15 Закону №1404-VIII є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

У разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (абзац 1 частини п`ятої статті 15 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 379 КАС України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З наведеного нормативного визначення вбачається, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.12.2021 у справі № 9901/348/19, та Верховним Судом у постановах від 20.02.2019 у справі №826/16659/15 та від 13.03.2019 у справі №524/4478/17.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №2а-23895/09/1270.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.10.2019 у справі №812/1408/16.

Так, 28.04.2021 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі - Закон). Законом доповнено розділ X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України пунктом 24, яким передбачається, що з дня набрання чинності цим пунктом (з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Також даним пунктом визначено Перехідні положення, пов`язані з прийняттям Закону, які визначають повноваження як органів виконавчої влади, так і органів місцевого самоврядування, а саме:

- з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними;

- надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Суд звертає увагу, що повноважень стосовно розгляду заяв про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок, раніше поданих зацікавленими особами до органів виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, сільським, селищним, міським радам Земельним Кодексом України (з зазначеними змінами, що набрали чинності з 27.05.2021) не надано.

Тобто, сільським, селищним, міським радам надано лише повноваження щодо прийняття рішень про затвердження документації із землеустрою, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом.

Крім цього, зазначеними змінами не передбачається процедура передачі заяв та матеріалів, що перебували на розгляді органів виконавчої влади станом на 27.05.2021 до відповідних сільських, селищних, міських рад.

Під час судового розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження встановлено, що в матеріалах справи відсутні письмові докази про передачу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого.

Як вже вище зазначалось, відповідно до частини першої статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Суд вважає за таких умов, що правові підстави для заміни сторони виконавчого провадження з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на Завалівську селищну раду з огляду на те, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не перебуває в стані припинення або ліквідації, а тому відсутні підстави стверджувати про правонаступництво в матеріальному праві. Не відбулось і фактичного (компетенційного) адміністративного правонаступництва, оскільки відсутні врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до Заваллівської селищної ради.

Викладене обумовлює висновок суду про відмову у задоволенні заяви стягувача про заміну боржника у виконавчому провадженні правонаступником.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 293-297, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви стягувача про заміну боржника у справі правонаступником при виконанні рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/2315/20 - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, у 15 - денний строк, установлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук