Справа № 120/7908/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 грудня 2022 р. Справа № 120/7908/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому просив суд:

поновити строк на звернення із позовом, як пропущений з поважних причин;

скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 стройовій частині) від 26.04.2022 року №109, яким прийняте рішення: відповідно статті 408 Карного кодексу України, нижчепойменованих військовослужбовців, самовільно залишили розташування підрозділів в Донецькій області з 26.04.2022 під час військового стану вважати такими, що здійснили дезертирство. Призупинити виплату грошового забезпечення та зняти з котлового забезпечення з 26.04.2022 року: солдат за призовом ОСОБА_1 стрілець-снайпер десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити за період з 26.04.2022 року по 26.08.2022 року солдату за призовом ОСОБА_1 , стрільцю-снайперу 2 десантно - штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону грошове забезпечення та додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, після тяжкого поранення згідно свідоцтва про хворобу № 76 від 18.08.2022 року у відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану».

Позовні вимоги мотивовані протиправістю п.7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2022 року № 109, яким відповідно до статті 408 Карного кодексу України, військовослужбовців, які самовільно залишили розташування підрозділів в Донецькій області з 26.04.2022 року під час військового стану вважати такими, що здійснили дезертирство. Також зазначеним наказом призупинено виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення з 26.04.2022 року солдата за призовом ОСОБА_1 стрільця-снайпера 2 десантно - штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйонуна підставі рапорту майора ОСОБА_2 .

Позивач вважає пункт 7 вказаного наказу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 04.10.2022 року, поновлено позивачу строк звернення до суду, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

31.10.2022 року відповідач подав відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 119 від 06.05.2022 солдат за призовом ОСОБА_1 рахується у військовій частині відсутнім, як такий, що скоїв дезертирство.

По теперішній час, позивач до військової частини не повертався та оригіналів документів, щодо обставин відсутності (скоєння дезертирства) не надавав та до військової частини таких не надходило.

Також відповідач повідомляє, що у військовій частині НОМЕР_1 позивач у медичній роті не проходить як такий, що отримав поранення, відповідно відсутня інформація і щодо евакуації до будь-якого госпіталю, відповідно ОСОБА_1 до командування підрозділу або медичної роти не звертався з приводу отримання травми або поранення.

Відповідач вказує, що викладене у позові стосовно того, що ОСОБА_1 надавалися (надсилалися) рапорти щодо звільнення на підставі висновку ВЛК з нібито доданими документами, не знайшло свого підтвердження, оскільки вищевказаний військовослужбовець з 26.04.2022 року рахується як дезертир, а також на адресу військової частини НОМЕР_1 нічого не надходило (оскільки військова частина по теперішній час перебуває у районі виконання бойових завдань та адміністративна будівля в пункті постійної дислокації військової частини знищена в наслідок обстрілу з боку противника, а саме російської федерації).

Також відповідач зазначив, що до позовної заяви позивачем не додано жодного підтвердження стосовно направлення - отримання Військовою частиною НОМЕР_1 рапортів, які нібито надсилалися позивачем до Військової частини НОМЕР_1 , а додані лише рапорти без відповідного підтвердження про отримання вказаних рапортів військовою частиною.

Відповідач зазначає, що командуванню Військової частини НОМЕР_1 стало відомо щодо перебування на лікуванні позивача лише на момент надходження відповідного запиту адвоката на адресу Командування Десантно-штурмових військ.

Стосовно призупинення виплати додаткової винагороди позивачу передбаченої постановою Кабінетів Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 щодо виплат додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. відповідач вказує, що відповідно до підпункту 9.4. пункту 9 Доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 «Про врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року No168», яке затверджене вказано, що: До наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати (не виплачувати) військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Стосовно тлумачення позивачем щодо того, що згідно відповіді Державного Бюро Розслідувань з дислокацією у місті Маріуполі кримінальне провадження відкрито за ст. 429 КК України, а саме, самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю, то відповідач зауважує, що у вказаній статті зазначено саме самовільне залишення полю бою, що в свою чергу і самовільне залишення військової частини (а саме: відсутність у Військовій частині НОМЕР_2 не виконання службових обов`язків).

З наведеного, відповідач робить висновок, що позивач отримав відповідь про необхідність прибуття до військової частини з оригіналами документів для відповідного проведення службового розслідування для встановлення причин та умов, що сприяли відсутності на військовій службі з метою вирішення питання щодо виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди і подальшого вирішення питання щодо звільнення, військової служби. Відповідач наголошує, що по теперішній час позивач прибуває до Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

16.12.2022 позивач надав додаткові пояснення, у яких просив задовольнити позовні вимоги.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2022 року № 60 визнано прибувшим з ППД м. Миколаїв до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у бойових діях та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 08.03.2022 зараховано на котлове забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 08.03.2022 солдата за призовом ОСОБА_1 стрільця-снайпера 2 десантно - штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону. Підстава рапорти командирів підрозділів.

Згідно із п. 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2022 року № 109 відповідно до статті 408 Карного кодексу України, нижчепойменованих військовослужбовців, які самовільно залишили розташування підрозділів в Донецькій області з 26.04.2022 року під час військового стану визнано такими, що здійснили дезертирство. Призупинено виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 26.04.2022:

солдата за призовом ОСОБА_1 стрільця-снайпера 2 десантно - штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону.

Підставою вказано рапорт майора ОСОБА_3

05.07.2022 на адресу Командира Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено адвокатський запит адвокатом Середенко М.М. в інтересах ОСОБА_1 , у якому адвокат просив:

скасувати як передчасний п. 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2022 року № 109;

відновити виплати та інші види забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 з 26.04.2022.

На адвокатський запит, листом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 07.09.2022 повідомлено, що відповідно до доповіді Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 рахується у військовій частині, як такий, що скоїв дезертирство. У медичній роті військової частини відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_1 поранення та евакуації його до лікувального закладу. Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що підтверджуючі документи про отримання поранення чи перебування на лікуванні ОСОБА_4 не надходили. У листі звернуто увагу, що з метою вирішення питань зазначених у адвокатському запиті, ОСОБА_1 необхідно особисто прибути до розташування Військової частини НОМЕР_1 та надати необхідні підтверджуючі документи і пояснення про обставини отримання поранення та перебування його на лікуванні, а також висновок Військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з зняттям з військового обліку.

3 метою взаємодії та надання необхідної інформації надано контактні дані уповноважених посадових осіб військової частини НОМЕР_1 : заступника командира з морально психологічного забезпечення десантно-штурмового батальйону - ОСОБА_5 та начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

Відповідно до листа старшого слідчого Третього слідчого відділу ( з дислокацією у місті Маріуполі) лейтенанта ДБР Дениса Риженка № 13-03-7103 від 18.07.2022 органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного по ЄРДР за № 0000214 від 03.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України - самовільне залишення поля бо або відмова діяти зброєю.

Вважаючи п. 7 наказу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Також судом встановлено, що згідно наданої медичної документації позивач перебував на лікуванні:

- 28.04.2022 року госпіталізовано до ПХГП м. Краматорськ, встановлений діагноз: «Вибухова травма. ЗЧМТ 24.04.2022 року. Струс головного мозку. Акубаротравма. Психічно-депресивний розлад»;

- 29.04.2022 року з м. Краматорськ евакуйований до м. Олександрівка в розташування військової частини НОМЕР_3 , встановлений діагноз: «Вибухова травма. ЗЧМТ 24.04.2022 року. Струс головного мозку. Акубаротравма. Психічно-невротичний розлад. ГРС. Обмороження пальців лівої та правої стопи II ступеня»;

- 30.04.2022 року евакуйований до КП «Дніпровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР м. Дніпро. Встановлений повний діагноз (основне захворювання): «Посткомоціонний синдром. Б 07.2». Супутній діагноз: «Вибухова травма 24.04.2022 року. ЗЧМТ Струс головного мозку. Акубаротравма». Перебував на лікуванні до 09.05.2022 року;

- 09.05.2022 року переведений для подальшого стаціонарного лікування в Дніпровський клінічний госпіталь в/ч НОМЕР_4 . Встановлений повний діагноз (основне захворювання): «Вибухова травма, ЗЧМТ 24.04.2022 року, струс головного мозку, відновний період, стійкий цефалічний, астено-невротичний синдром. Акубаротравма». Перебував на лікуванні до 15.05.2022 року;

- 16.05.2022 року перевезений до неврологічного відділення клініки нейрохірургії та неврології Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м. Вінниця. Встановлений повний діагноз (основне захворювання): «стан після вибухової травми 24.04.2022 року: ЗЧМТ, струс головного мозку, відновний період, у вигляді стійкого цефалічного, астено-невротичного синдромів. Акубаротравма». Виписаний атестат військовослужбовця на продовольство №6 книжка №016610 серія АВГ. Перебував на лікуванні до 16.05.2022 року;

- з 16.05.2022 року по 31.05.2022 року за перевідним епікризом знаходився на стаціонарному лікуванні у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни Вінницької обласної ради. Встановлений повний діагноз (основне захворювання): «Вибухова травма, ЗЧМТ 24.04.2022 року, струс головного мозку, відновний період, стійкий цефалічний, астено-невротичний синдром. Акубаротравма». Діагноз супутній : «Посттравматичний стресовий розлад. Синдром вертебро тораколюмбалгії на тлі розповсюдженого остеохондрозу, грижа ускладнена множинними килами МХД (по МРТ), стійкий больовий та мязовотонічний синдром. Гостра двобічна змішана приглухуватість. Підгострий конюктивіт. Двобічний гонатроз II ст.». Перебував на лікуванні до 31.05.2022 року;

- з 31.05.2022 року по 28.06.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПНЛ» ім. акад. Ющенка Вінницької обласної ради. Повний діагноз: «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з помірним астено-невротичним розладом з виходом в покращення F 43.0». Супутній діагноз: «Пептична виразка цибулини ДПК. Рубцева деформація ЦДПК. Гострі ерозії ЦПДК. Наслідки перенесеної ЗЧМТ (24.04.2022). Струс головного мозку у вигляді стійкого цефалічного, атактичного синдромів. Вертеброгенна тараколюмбалгія на тлі розповсюдженого остеохондрозу. Торакалгія, люмбалгія на тлі розповсюдженого остеохондрозу хребта. Множинні протрузії грудного та шийного відділів хребта. Кила L5 - S1 (по МРТ). Феморолатеральний синдром з обох боків»;

- з 28.06.2022 року по 30.06.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону м. Вінниця. Діагноз основний: «виразкова хвороба ДПК, стадія загострення.Пептична виразка цибулини ДПК. Гострі ерозії цибулини ДПК, Н.р. (+)». Супутні захворювання : «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з помірним астено-невротичним розладом з виходом в покращення. Наслідки ЗЧМТ (24.04.2022 року) Струс головного мозку у вигляді стійкого цефалічного, вестибуло-атактичного синдромів. Вертеброгенна тораколюмбалгія на тлі розповсюдженого остеохондрозу. Множинні протрузії грудного та шийного відділів хребта. Кила L5-S1 (по МРТ). Феморолатеральний синдром з обох боків». Перебував на лікуванні до 30.06.2022 року;

- з 30.06.2022 року по 19.07.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні №1;

- з 19.07.2022 року по 26.08.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПНЛ» ім. акад. Ющенка Вінницької обласної ради;

- згідно свідоцтва про хворобу №76 від 18.08.2022 року, діагноз: Виражений посттравматичний стресовий розлад, прогредієнтний перебіг, важкий тривалий тривожно-депресивний варіант з інсомнією, ситуаційно обумовлений. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Мінно - вибухова травма (24.04.2022 року). ЗЧМТ. Струс головного мозку у вигляді стійкого цефалгічного та вестибуло-атактичних синдромів. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно з пунктом 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до пункту 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) зокрема у разі перебування на лікуванні.

Надаючи оцінку аргументам позивача щодо протиправності наказу від 26.04.2022 з тих підстав, що в наказі зазначено про скоєння дизертирства, а відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не за ст. 407-408 КК України, а за статтею 429 КК України не беруться судом до уваги, оскільки кваліфікацію діям особи надає не командир військової частини, який виносить наказ, а відповідна службова особа органу, який проводить кримінальне розслідування та враховуючи встановлені обставини події та докази відповідна кваліфікація може змінюватися як під час досудового провадження, так і під час розгляду справи у суді.

Водночас в оскаржуваному наказі командиром зазначено про самовільне залишення розташування підрозділів, в подальшому слідчим кваліфіковано такі дії за ст.429 КК України.

Також судом відхиляються аргументи позивача щодо протиправності наказу від 26.04.2022 у зв`язку із тим, що відомості про злочин внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 03.05.2022, оскільки такі незначні порушення процедури, за наявності підстав для внесення відповідних відомостей про злочин не можуть бути єдиної підставою скасування наказу.

До позову позивач надав рапорти адресовані командиру Військової частини НОМЕР_1 :

від 26.08.2022 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) із оригіналом свідоцтва про хворобу №76 від 18.08.2022;

від 26.08.2022 про проведення розслідування та видачу Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) згідно Додатку 5, з додатками згідно з описом документів у рапорті;

від 26.08.2022 року про скасування п.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2022 року № 109 та про нарахування і виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди у період з 26.04.2022 року по 26.08.2022 року, з додатками згідно з описом документів у рапорті.

При цьому суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів направлення вказаних рапортів Військовій частині НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що позивач у військову частину не з`являвся та жодних дій щодо сприяння встановлення обставин, які відбулися 26.04.2022 не вчиняв.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для касування п.7 наказу від 26.04.2022.

Щодо вимог позивача про призупинення йому грошового забезпечення та додаткової винагороди, суд зазначає.

Відповідно до пункту 15 розділу 1 Наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплати грошового забезпечення призупинені на підставі вищевказаного Наказу МОУ, а саме:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової

частини або місця служби та поновлюється з дня повернення (що і є підставою призупинення виплат грошового забезпечення позивачу). Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до підпункту 9.4. пункту 9 Доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 року Ne912/3/29 «Про врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року Ne168», яке затверджене вказано, що:

до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати (не виплачувати) військовослужбовців, які: 9.4 Самовільно залишили військові частини, місця або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Враховуючи наведені норми, а також висновки суду про відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу, похідна позовна вимога про зобов`язання нарахувати і виплатити за період з 26.04.2022 року по 26.08.2022 року солдату за призовом ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) також задоволенню не підлягає.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 )

Повне судове рішення складено та підписано суддею: 30.12.2022 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна