Справа № 200/4815/22
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Справа№200/4815/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Крилової М.М., розглянувши у судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний Суд», надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.10.2022 р. №30 про відмову мені, ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити мені, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з 15 вересня 2022 року, відповідно до пункту «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатнім пільговим стажем, до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи. Крім того, відповідачем-2 при розгляді заяви про призначення пенсії протиправно було застосовано норму п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, в той час, коли позивач просив засосувати п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року. Вважає прийняте відповідачем-2 рішенням протиправним, просить його скасувати, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

23 листопада 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 просив відмовити у задоволенні позовним вимог в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 29.03.1989 по 31.10.1989 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1984, оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи, що є порушенням п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412.

22 грудня 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах на даний час врегульовано саме пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 29.03.1989 по 31.10.1989 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1984, оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи. Для зарахування періодів роботи за Списком № 2 з 31.01.1990 по 31.03.1992, з 25.06.1996 по 31.07.2002 згідно довідки від 24.07.2008 № 7-08/05, позивачу рекомендовано звернутися до Комісії з питань підтвердження стажу роботи при Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області (в разі ліквідації підприємства), або надати довідки пільгового характеру відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою КМУ від 12.08.1993р. № 637.Рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано копії та докази.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б; ) до участі у справі в якості співвідповідача.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 14 серпня 2004 року.

07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , через веб-портал, звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах як працівнику, який був зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України та надав всі необхідні документи. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 29.03.1989 по 31.10.1989 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1984, оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи. Для зарахування періодів роботи за Списком № 2 з 31.01.1990 по 31.03.1992, з 25.06.1996 по 31.07.2002 згідно довідки від 24.07.2008 № 7-08/05, позивачу рекомендовано звернутися до Комісії з питань підтвердження стажу роботи при Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області (в разі ліквідації підприємства), або надати довідки пільгового характеру відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою КМУ від 12.08.1993р. № 637.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача-1 у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Таким чином, при обчисленні пільгового стажу позивача за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а за період роботи після 01 січня 2004 року даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

В період трудової діяльності позивача застосвувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з Порядком №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, за приписами наведених пунктів уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 містить наступні відомості:

Запис №1: 23.07.1984 року прийнятий в у зварювально-зборочному цеху Мелітопольському компресорному заводу за професією слюсар-інструментальник;

Запис №2: 29.11.1984 року звільнений у зв`язку з призовом на військову службу;

Запис №3: 12.12.1986 року 14.12.1988 року служба в радянській армії;

Запис №4: 29.03.1989 року прийнятий водієм 3-го класу на автобусах усіх марок;

Запис №5: 31.10.1989 року звільнений за власним бажанням;

Запис №6: 09.11.1989 року прийнятий в інструментальному цеху Мелітопольського заводу ім. В. В. Воровського за професією слюсар-інструментальник 4-го розряду;

Запис №7: 25.12.1989 року перекваліфікантом шліфувальника інструментального цеху;

Запис №8: 31.01.1990 року присвоєно професію і переведено у тому самому заводі на роботу шліфувальника 4-го розряду металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом

Запис №9: 31.03.1992 року звільнений за переводом;

Запис №10: 01.04.1992 року прийнятий у порядку переведення в інструментальний цех Мелітопольського заводу «ТЕХИНМАШ» за професією шліфувальник металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом 4-го розряду;

Запис №11:19.05.1993 року присвоєно 5 розряд шліфувальника металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом;

Запис №12: 24.06.1996 року звільнений за власним бажанням;

Запис №13; 25.06.1996 року прийнятий в інструментальний цех АО «Мелітопольпродмаш» за професією шліфувальник металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом 5-го розряду;

Запис №14: 01.05.1998 року у зв`язку з реорганізацією переведений в цех підготовки виробництва шліфувальник металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом 5-го розряду;

Запис №15: 31.07.2002 року звільнений за переведенням;

Запис №16: 01.08.2002 року прийнятий в порядку переведення в Мелітопольському заводі ООО «ИНОС» за професією шліфувальника, зайнятим обдиранням, точінням, різанням, шліфуванням металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом 5-го розряду;

Запис №17: 03.06.2004 року атестація робочого місця шліфувальника, зайнятим обдиранням, точінням, різанням, шліфуванням металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом;

Запис №18: 01.07.2011 року звільнений за власним бажанням.

Суд наголошує, що професія «шліфувальник металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом» відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, позивач надав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжку або відповідних записів у ній від 24.07.2008 року №7-08/05 відповідно до якої ОСОБА_1 у період з 31.01.1990 року по 31.03.1992 року та з 25.06.1996 року по 31.07.2002 року виконував роботи за професією шліфувальник, зайнятого обдиранням, точінням, різанням, шліфуванням металввих виробів та інструменту кругами сухим способом, що передбачено Списком №2 та довідку від 24.07.2008 р. № 7-08/08 у якій зазначається: «згідно наказу № 8 від 19.01.1993 р. Мелітопольський завод ім. В. В. Воровського було реорганізовано в орендне підприємство «Мелітопольпродмаш». Згідно наказу № 87 від 29.03.1994 р. орендне підприємство «Мелітопольпродмаш» було реорганізовано у ВАТ «Мелітопольпродмаш».

Разом з тим, у відповідності до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копію витягу з якого позивачем додано до позовної заяви, останній у період з 2002 року по 2009 рік виконував роботи, які дають право на пільги у пенсійному забезпеченні (код спецстажу ЗП3013Б1).

Наказом Мінфіну від 14.04.2015 р. № 435 (зі змінами) затверджено довідник кодів підстав для обліку Пенсійним фондом України стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Згідно зазначеного довідника код підстави ЗП3013Б1 - це працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.

Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач вжив усіх необхідних засобів та способів задля отримання пільгових довідок з підприємства, проте листом від 14.07.2015 року №1 ПАТ «Техинмаш» повідомив що з 1996 року було рейдерські захоплення власність ПАТ «Техинмаш» та зобов`язав більшу частину робітників перевестись на роботу до АТ «Мелітопольпродмаш» у зв`язку з чим направити відомості неможливо.

Отже, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачу протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з з 31.01.1990 року по 31.03.1992 року з 01.04.1992 року по 24.06.1996 року з 25.06.1996 року по 31.07.2002 року з 01.08.2002 року по 01.07.2011 року на посаді шліфувальника металевих виробів і інструментів абразивними кругами сухим способом.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 29.03.1989 року по 31.10.1989 року, оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п.2.3 розділу 2 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.4 розділу 2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Отже, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Відтак, усі дані, які відображені у трудовій книжці позивача, викладені розбірливо і їх можна безперешкодно ідентифікувати та визначити зміст таких записів.

До того ж, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказана правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі №120/1089/19-а.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Крім того, судом встановлено та підтверджено розрахунком стажу форми РС-право від 14.10.2022 року, що відповідачем-1 взагалі не зараховано періоди роботи з 01.03.2009 року по 30.11.2009 року, з 01.02.2011 року по 28.02.2011 року, з 01.04.2011 року по 01.07.2011 року та не вірно розраховано періоди роботи з 01.01.2004 року по 28.02.2009 року (Пенсійний орган розрахував стаж 4 роки 6 місяців 19 днів, тоді як вірно 5 років 2 місяці) з 01.12.2009 року по 31.01.2011 року (Пенсійний орган розрахував стаж 7 місяців 1 день, тоді як вірно 1 рік 2 місяці) з 01.03.2011 року по 31.03.2011 року (Пенсійний орган розрахував стаж 10 днів, тоді як вірно 30 днів).

Суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень в оскаржуваному рішенні не зазначено, з який причин не зараховані наведені вище періоди роботи до пільгового стажу позивача.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року в справі №815/1554/17, аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини, вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.

А отже, спірні періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 визначено порядок застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за яким редакція вказаної статті до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII має застосовуватися до осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, досягли пенсійного віку - чоловіки 50 років, та набули необхідний стаж.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі Закон № 213-VІІІ).

Отже, з 23.01.2020 року - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 діють положення п. «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 та які підлягають застосуванню у наведеній у цьому рішенні редакції.

Разом з тим, залишилися чинними відповідні положення Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 1, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

У випадку позивача, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника необхідного страхового стажу для призначення пенсії, який складає: 25 років за пунктом «б» ст. 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ); 30 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Суд враховує правові висновки, викладені в рішенні Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року, згідно яких Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

За таких умов, сую вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи.

Відповідно до записі трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 страховий стаж становить 28 років 05 місяців 25 днів, пільговий 21 рік 05 місяців.

Враховуючи, що позивач досяг 55 років, має більше 21 років пільгового стажу, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Cписком № 2 та більш 28 років страхового стажу, він має право на пенсію по досягненню 55 річного віку, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч. 2ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію на пільгових умовах, вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію, оскільки у нього достатньо пільгового стажу та позивач набув необхідного пенсійного віку.

Разом з цим, позовна вимога в частині призначення пенсії з 15 вересня 2022 року задоволенню не підлягає, оскільки пенсія призначається з моменту подання заяви про призначення пенсії.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 07.10.2022 року, а отже пенсію позивачу необхідно призначити саме з цієї дати.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства Україниу випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Тим більше, що в цьому випадку ніяких нових обставин встановлювати не треба.

Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, суд задовольняє позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.10.2022 р. №30 про відмову мені, ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з 07 жовтня 2022 року, відповідно до пункту «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Враховуючи наведене вище, позов підлягає частковому замовленню.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що спірне рішення визнано протиправним та скасовано, відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.10.2022 р. №30 про відмову мені, ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл.. Соборна, буд. 3; ) призначити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з 07 жовтня 2022 року, відповідно до пункту «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б.3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова