Справа № 370/2076/22
Суддя: Тандир О. В.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2022 р. Справа №370/2076/22

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., із секретарем судового засідання Прокопчук О.О., розглянувши у порядку письмового провадження у залі суду у смт Макарів Київської області справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, інспектора взводу №2 роти №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта Кирилюка Ярослава Олександровича, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , (далі - позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із адміністративним позовом до інспектора взводу №2 роти №1 управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта Кирилюк Ярослава Олександровича (далі- відповідач 1), Управління патрульної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач-2, УПП у Вінницькій області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №793468 від 20.11.2022 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, позивач вказав, що 19.11.2022 року близько 23:30 год. позивач дійсно знаходився в автомобілі Lexus д.н. НОМЕР_1 разом зі своїм товаришем (власником даного авто) та маючі намір придбати такий автомобіль собі, оглядав його, та спілкувався з його власником щодо технічних характеристик (електронних та інших систем, витрат палива, тощо). У цей час, коли він сидів (саме сидів) за кермом до них під`їхав патрульний автомобіль (Toyota), з якого вийшли декілька працівників поліції та підійшовши до них та (очевидно побачивши автомобіль на Харківській реєстрації), почали вимагати від позивача документи, на автомобіль та посвідчення водія.

Працівникам поліції останній повідомив, що не є ні власником, а ні водієм оскільки не керував транспортним засобом, а тому вони не мають права вимагати в нього посвідчення водія, тільки на підставі того, що позивач знаходився за кермом на місці водія, оскільки у розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР України), водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

В подальшому поліцейським було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №793468 від 20.11.2022 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення п. 2.1.а ПДР України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення, є незаконною та підлягає скасуванню.

Так позивач вказує, що не був ні власником, а ні водієм даного транспортного засобу, оскільки не керував транспортним засобом, а тому відповідач -1 не мав права вимагати в нього посвідчення водія, тільки на підставі того, що позивач знаходився за кермом, тобто на місці водія.

Оскільки як вже зазначалося у розумінні п.1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Ухвалою суду від 05.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 20.12.2022 року, яке відкладено на 28.12.2022 року. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позов відповідно до ст. 162 КАС України.

У встановлений судом строк представник відповідачів подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи відносно позову зазначав, що за кермом автомобіля перебував саме позивач по справі, що чітко видно на представленому відповідачем відео, а також, звертав увагу на ту обставину, що відповідачем була надана змога скористатися юридичною допомогою, також зазначив, що при винесені оскаржуваних постанов відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. За таких обставин, відповідач вважав, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №793468 від 20.11.2022 року є законною, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, представником позивача було подано заяву про розгляд справи у відсутність позивача, у зв`язку із чим справа розглядається у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №793468 від 20.11.2022 року, ОСОБА_1 19.11.2021 року о 23:45 год. в м. Вінниця по вул. Магістратська 160, керував Т/З не маючі при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1.А ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Як вказав позивач у позовній заяві, що він дійсно знаходився в автомобілі Lexus д.н. НОМЕР_1 разом зі своїм товаришем (власником даного авто) та маючі намір придбати такий автомобіль собі, оглядав його, та спілкувався з його власником щодо технічних характеристик (електронних та інших систем, витрат палива, тощо), проте не керував автомобілем.

Вирішуючи вимоги за даним адміністративним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, оцінюючи оскаржувану постанову відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідальність настає зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 року № 1395 (далі Інструкція) розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Також, відповідно до ч.1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Як передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскаржувана Постанова відповідає вимогам закону щодо її форми та змісту.

Разом з тим, відзив направлений відповідачем до суду у порушення порядку п.2 ч.4 ст. 162 КАС України не був направлений позивачу (до відзиву не додано документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи), тобто відзив поданий з порушенням встановленого порядку, а тому в силу положень ч.9 ст. 79 КАС України суд не може брати такі докази до уваги.

Таким чином доводи позивача щодо некерування нічим не спростовуються.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху зазначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Отже, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, зокрема за порушення вимог п.2.1 (а) Правил дорожнього руху України, є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, і встановлення вказаного факту є обов`язковим при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Так суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 , транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, яке оскаржуваною постановою ставиться йому за провину, за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла, з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 рроку, кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення, за яке ОСОБА_1 , притягнуто до відповідальності (ч. 1 ст. 126 КУпАП), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності, який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним. Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України Про міжнародні договори України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю. З наведеного витікає, що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у п.54 рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України».

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів правомірність своїх дій в частині притягнення особи до відповідальності за порушення вказаного вище пункту ПДР України, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Оскільки відповідачами не надано, в тому числі будь-яких інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно допустив вказане правопорушення, а відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а тому постанова про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №793468 від 20.11.2022 року є незаконною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 12, 241-246,250, 255, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №793468 від 20.11.2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за вказаною статтею - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено через Макарівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення виготовлено та підписано 28.12.2022 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Інспектор взводу №2 роти №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Кирилюк Ярослав Олександрович, адсреса: 21010, м. Вінниця, вул.Ботанічна, 23, тел. (0432) 594 853; електронна пошта -

Управління патрульної поліції у Вінницькій області, , адреса: 21010, м. Вінниця, вул.Ботанічна, 23; тел, (0432) 594 853; ; електронна пошта -

Суддя О.В. Тандир