Справа № 500/3896/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3896/22

29 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.09.2022 № 12474/03-16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, п.12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 20.09.2022 ОСОБА_1 періоди роботи з 08.12.1981 по 27.05.1986 на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986 по 28.04.1987 на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987 по 30.11.1989 на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України до стажу державної служби;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, п.12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, з 20.09.2022 з врахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач 20.09.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про перехід на пенсію за віком, як державному службовцю, згідно з Законом України "Про державну службу". Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві позивачу відмовлено з підстав відсутності необхідного стажу державного службовця станом 01.05.2016, до якого відповідачем враховано 12 років 9 місяців 22 дні за періоди з 12.04.2001 по 31.03.2005 та з 14.06.2005 по 14.04.2014.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 08.12.1981 по 27.05.1986 на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986 по 28.04.1987 на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987 по 30.11.1989 на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 17.11.2022 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.09.2022 №22 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. 04.07.2001 набрав чинності Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", згідно з ст.14 якого посади голів селищних і сільських рад віднесено до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування. Посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а відтак періоди роботи позивача після 04.07.2001 на таких посадах не зараховуються до стажу державної служби. Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239. Зазначені посади були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців до набрання чинності Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (до 04.07.2001). Станом на 01.05.2016 стаж віднесених до категорій посад державних службовців складає 12 років 9 місяців 22 дні за період з 12.04.2001 по 31.03.2005 та з 14.06.2005 по 14.04.2014, що не дає права па пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві 25.11.2022 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернувся ОСОБА_1 із заявою від 20.09.2022 щодо переходу на інший вид пенсії. Заяву ОСОБА_1 опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві та винесено рішення від 28.09.2022 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Згідно трудової книжки заявник має 12 років 9 місяців 22 дні за період з 12.04.2001 по 31.03.2005 та з 14.06.2005 по 14.04.2014, стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" відсутні 20 років державної служби станом на 01.05.2016. Враховуючи зазначене у зв`язку із відсутністю відповідного стажу позивачу правомірно відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6), з 13.04.2019 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.16).

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1981 позивач працював, зокрема, з 08.12.1981 по 27.05.1986 на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986 по 28.04.1987 на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987 по 30.11.1989 на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України (а.с.8-12), що також підтверджуються архівною довідкою про трудовий стаж від 12.10.2022 № Л-46/04-11, виданою Державним архівом Тернопільської області (а.с.13).

20.09.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про переведення з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по віку як державному службовцю згідно з Законом України "Про державну службу" (а.с.14-15).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.09.2022 №22 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю 20 років державної служби станом на 05.2016. Позивач має 12 років 9 місяців 22 дні за період з 12.04.2001 по 31.03.2005 та з 14.06.2005 по 14.04.2014, стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (а.с.18).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 30.09.2022 №1900-0204-8/28397 позивачу повідомлено про прийняте, за результатами розгляду його звернення від 20.09.2022, рішення про відмову (а.с.17).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон України №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей закон набув чинності 01.05.2016.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Із наведених законодавчих норм слідує, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Як встановлено судом, і це не оспорюється відповідачем, позивач має передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Спірним ж є стаж державної служби позивача, а саме зарахування до такого періоди його роботи: з 08.12.1981 по 27.05.1986 на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986 по 28.04.1987 на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987 по 30.11.1989 на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України

У відповідності до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Приписами п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283).

Відповідно до п.1 Порядку №283, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно із п.3 Порядку №283 до стажу державної служби включається час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 №1049, а саме: стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.

У відповідності до роз`яснення Міністерства юстиції України №4-5-1156 від 03.06.1994, узгодженим з Кабінетом Міністрів України (лист), зараховується час роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених ст.118 Кодексу законів про працю України, зокрема, у партійних, профспілкових та комсомольських організаціях на виборних та відповідальних посадах до припинення дії ст.6 та внесення змін до ст.7 Конституції УРСР, тобто до 24.10.1990. Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішенням бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що періоди роботи позивача з 08.12.1981 по 27.05.1986 на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України; з 28.05.1986 по 28.04.1987 на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України; з 29.04.1987 по 30.11.1989 на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України підлягають зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, наявний, передбаченими ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж, а також достатній стаж державної служби, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні, суд приходить до висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві від 28.09.2022 №22 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягають скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства, враховуючи наявність у ОСОБА_1 відповідного віку, достатнього страхового стажу та стажу державної служби, з урахуванням зарахованого відповідачем самостійно та висновків суду у даному рішенні, не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, окрім як переведення на пенсію відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, з дня подання заяви, що передбачено ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 20.09.2022.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції №41 від 17.10.2022 (а.с.4).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 28.09.2022 №22 про відмову ОСОБА_1 у переведені з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 08.12.1981 по 27.05.1986 на посаді інструктора Бережанського райкому ЛКСМ України, з 28.05.1986 по 28.04.1987 на посаді заступника завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України, з 29.04.1987 по 30.11.1989 на посаді завідуючого відділом комсомольських організацій Бережанського райкому ЛКСМ України до стажу державної служби та перевести його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 20.09.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ,04053, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.