Справа № 400/3456/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/3456/22
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 22 серпня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії №52 від 17.05.2022 р.; зобов`язати відповідача зарахувати до стажу не зарахований період роботи з 26.05.1979 р. по 01.091995 р. та призначити пенсію за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком, оскільки ним надано всі наявні у нього документи на підтвердження трудового стажу, а саме трудова книжка та довідки. Крім того, у позивача відсутня можливість надати уточнюючі довідки через знаходження підприємства на окупованій території.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю правових підстав для здійснення спірних нарахувань.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, Запорізька область, 69005, 20490012) про відмову у призначенні пенсії №52 від 17.05.2022 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, Запорізька область, 69005, 20490012) зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 26.05.1979 р. по 01.091995 р. та зарахувати до страхового стажу періоди з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р., з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, Запорізька область, 69005, 20490012) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2022 р. про призначення пенсії за віком.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б,Запоріжжя,Запорізька область,692) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги зазначив, що рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 17.05.2022р. №52, яким відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком прийнято обґрунтовано з передбачених чинним законодавством підстав, оскільки ОСОБА_1 не має необхідного стажу для призначення пенсії. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 26.05.1979р. по 01.09.1995р. на підставі трудової книжки, оскільки титульна сторінка трудової книжки завірена нечітким відтиском печатки, а уточнюючі довідки позивачем надано не було. Також, на думку апелянта відсутні підстави для зарахування позивачу до страхового стажу періодів з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2006р., оскільки згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня сплата страхових внесків у вказані періоди.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.05.2022 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 17.05.2022 р. відповідач відмовив у призначенні пенсії.

Зі змісту рішення вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи період з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р., з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р. через відсутність сплати страхових внесків роботодавцем, також не зараховано період роботи з 26.05.1979 р. по 01.09.1995 р., оскільки титульна сторінка трудової книжки завірена не чітким відтиском печатки.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 9 КАС України вважав, що відповідач не довів правомірності прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії №52 від 17.05.2022р., у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню із зобов`язанням ГУ ПФУ в Запорізькій області, для повного захисту прав, свобод та інтересі позивача, зарахувати до страхового стажу період роботи з 26.05.1979р. по 01.09.1995р., з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., з 01.04.2005р. по 31.12.2006р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (надалі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі - Закон № 1058).

Як визначено п.1 ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закону № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На дату оформлення трудової книжки позивача та внесення у трудову книжку позивача записів під номерами 1-4 була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція №162).

У відповідності до п. 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктами 2.3, 2.11 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які є чинними на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, заносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно п.п. 6, 13, 14 Основних положень, усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особою та печаткою.

Відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця.

Вивченням змісту трудової книжки позивача № НОМЕР_1 , копії сторінок якої містяться в матеріалах справи, апеляційним судом встановлено, що вона оформлена 26 травня 1979 року (а.с. 8-11).

З 26.05.1979 року позивача прийнято в члени колгоспу імені Леніна Антрацитівського району Ворошиловградського району, професія спеціальність (згідно титульного листка трудової книжки) тракторист. З 03.09.1984р. призначений на посаду ветлікаря колгоспу імені Леніна та звільнений за власним бажанням 01.09.1995р.

Також, трудова книжка позивача містить записи про прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, та його виконання позивачем у спірному періоді.

Таким чином, записами трудової книжки підтверджується факт роботи позивача у спірний період у колгоспі імені Леніна Антрацитівського району Ворошиловградського району.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Апеляційний суд при цьому враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

До того ж, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення всіх періодів роботи до страхового стажу позивача і на отримання пенсії з врахуванням цього стажу.

Також, є неприйнятними доводи відповідача щодо неврахування страхового стажу позивача через те, що в трудовій книжці нечіткий відтиск печатки на титульній сторінці, оскільки працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення кадрових документів на підприємстві.

У свою чергу неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний фонд не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та обліку трудових книжок працівників та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував період роботи ОСОБА_1 з 26.05.1979р. по 01.09.195р.

Вказана органом ПФУ необхідність подання пенсіонером уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві на переконання колегії суддів є необґрунтованою у даному випадку, оскільки територія на якій він знаходиться окупована.

До того ж, як було зазначено вище, основним документом, який підтверджує стаж роботи в колгоспі є трудова книжна колгоспника, а довідки слугують, як додаткове підтвердження стажу роботи, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, із змісту копії трудової книжки вбачається факт роботи позивача у період з 26.05.1979р. по 01.09.1995р. в колгоспі ім. Леніна, прийнятий колгоспом мінімум трудової участі в громадському господарстві.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи з 26.05.1979р. по 01.01.1995р.

Отже, з врахуванням вимог Законів №1058-IV та №1788-ХІІ, відповідач зобов`язаний був врахувати всі періоди, що зазначені в трудовій книжці позивача № НОМЕР_1 та правильно визначити страховий стаж який дає право для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком у відповідності до ст. 26 Закону №1058- IV.

За вказаного вище, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії №52 від 17.05.2022 р. підлягає скасуванню, а період роботи позивача з 26.05.1979 р. по 01.09.1995 р. належить зарахувати до страхового стажу, про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції у своєму рішенні.

При цьому, що стосується трудового стажу позивача за періоди з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., з 01.04.2005р. по 31.12.2006р. колегія вважає хибним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача для призначення пенсії, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, з 2004р. позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу, ГУ ПФУ в Запорізькій області у своєму рішенні в якості підстав послалось на відсутність згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сплати страхових внесків у вказані періоди.

Звертаючись з даною позовною заявою до суду, позивач не просив про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу періоди з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., з 01.04.2005р. по 31.12.2006р., не обґрунтовував жодними доводами та не надавав на їх підтвердження письмових доказів безпідставності висновку відповідача щодо не зарахування цих періодів до стажу для призначення пенсії позивачу.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц). Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто, суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).

До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 264/4263/16-ц).

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі № 807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі № 804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 826/9457/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі № 815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі № 826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі № 1340/4044/18, від 23 червня 2020 року у справі № 820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі № 805/3147/16-а).

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).

Між тим, на переконання колегії суддів, у даному випадку суд першої інстанції вийшов за межі предмету позову та позовних вимог безпідставно, вирішив питання щодо права, про яке позивач не просив, та на підтвердження якого до суду не надав жодного доказу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що в силу приписів абз. 3 пп.2 п. 2-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005р. (надалі Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 4 Порядку № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, необхідною умовою для зараховування до стажу роботи періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності є документальне підтвердження сплати страхових внесків такою особою.

Як свідчать матеріали справи, страхові внески позивачем як фізичною особою-підприємцем за період з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2006р. не сплачено, на підтвердження чого відповідачем до матеріалів справи надано письмові докази.

Враховуючи усе наведене вище, встановлені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.01.2004р. по 31.12.2004р. та з 01.04.2005р. по 31.12.2006р.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсією за віком, апеляційний суд враховує, що у даному випадку відповідач наділений дискреційними повноваженнями щодо питань призначення пенсій, оскільки тому суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин. Відтак не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком.

При цьому, ґрунтовним є висновок суду першої інстанції про зобов`язання за встановлених спірних обставин справи, відповідача з метою належного та ефективного захист його порушеного права, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2022р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Судові витрати судом першої інстанції розподіллено відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги частково є обґрунтованими, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у частині зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., з 01.04.2005р. по 31.12.2006р.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року у справі №400/3456/22 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, Запорізька область, 69005, 20490012) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди з 01.01.2004 р. по 31.12.2004 р., з 01.04.2005 р. по 31.12.2006 р.

Абзац третій резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року у справі №400/3456/22 викласти у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, Запорізька область, 69005, 20490012) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 26.05.1979 р. по 01.09.1995 р.»

У іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. у справі №400/3546/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.