Справа № 120/7370/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 р. Справа № 120/7370/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Базилишеної С.Б.

представника позивача: адвоката Воловодівського І.В.

представника відповідача: Дубіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства "АДІС"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "АДІС" (далі також ПП "АДІС", позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі також ГУ ДПС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач) в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 01.06.2022 №2406/02-32-09-03 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 40000 грн.

Позов мотивовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі акту перевірки від 20.04.2022 №2211/02-32-09-03/31576283, за висновками якого контролюючим органом встановлено порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, а саме на акцизному складі позивача №1005597 у період з 21.03.2021 по 25.03.2021 здійснювався відпуск пального споживачам через витратоміри-лічильники в кількості дві одиниці: ПРК заводський №24325 та ПРК заводський №32894 без наявного позитивного результату повірки та оцінки відповідності.

На переконання позивача, такі висновки контролюючого органу є безпідставними, позаяк наявними у ПП "АДІС" свідоцтвами № КГ-, № КГ від 04.03.2021 підтверджено повірку згаданих вище витратомірів-лічильників у спірний період.

Окрім того в якості додаткової підстави свого позову позивач посилається на процедурні порушення, допущенні контролюючим органом під час призначення та проведення фактичної перевірки. Свої доводи в цій частині позивач аргументує тим, що наказ "Про проведення фактичної перевірки ПП АДІС від 21.02.2022 № 667к, відповідно до якого проводилась перевірка, не відповідає приписам ст.ст. 80, 81 ПК України та не містить чітких підстав для проведення перевірки. Тобто, позивач переконує суд, що в такому наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави для проведення перевірки, оскільки зазначення у ньому норм підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України не свідчать про наявність в останньому інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснення податкового контролю у формі фактичної перевірки. Відтак позивач вважає, що незаконність проведення такої перевірки має наслідок протиправності прийнятих за її результатами рішень.

З огляду на викладене, на переконання позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене як за відсутності в діях позивача будь-якого факту порушення вимог податкового законодавства та і з грубим порушенням порядку проведення фактичної перевірки, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 16.09.2022 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

03.10.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити у його задоволенні. Вказує на те, що контролюючий орган провів фактичну перевірку позивача з питань дотримання вимог ПК України та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального в Україні на виконання листа ДПС України від 03.11.2021 за № 24544/7/99-00-09-02-03-07. Відтак зазначає, що внаслідок отримання такої інформації для контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність зі здійснення належного податкового контролю, адже на момент прийняття наказу про призначення фактичної перевірки на реалізацію завдання, які покладені законодавством на контролюючий орган, відповідач в силу п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України мав достатні правові підстави для призначення фактичної перевірки.

Відносно обставин виявлених в ході такої перевірки порушень, то відповідач наголошує, що згідно отриманої від ДП «Вінницястандартметрологія» інформації з`ясовано, що наявні у позивача витратоміри-лічильники ПРК заводський №24325 та ПРК заводський №32894 не мали позитивного результату повірки та оцінки відповідності в період відпуску пального з 21.03.2021 по 25.03.2021, що є порушенням п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

За таких обставин відповідач вважає, що фактична перевірка здійснена в межах компетенції контролюючого органу, а встановлені за її наслідками порушення є очевидними, у зв`язку з чим переконує суд у відсутності правових підстав для задоволення даного позову.

12.10.2022 від ПП «АДІС» до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує проти висловлених відповідачем аргументів, вважаючи свій позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Письмових заперечень з боку відповідача до суду не надходило.

Натомість, клопотанням від 31.10.2022 представником відповідача долучено до матеріалів справи додаткові письмові докази, що стосуються підстав проведення фактичної перевірки позивача.

Також в ході підготовчого провадження представником позивача 22.11.2022 надано суду додаткові письмові пояснення з приводу витребуваних судом доказів.

Надалі протокольною ухвалою суду від 02.12.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Судові засідання у справі проводились 09.12.2022 та 23.12.2022.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватне підприємство "АДІС" зареєстроване як юридична особа 05.07.2001 Вінницькою районною державною адміністрацією, , та здійснює свою діяльність за КВЕД (основний) 46.71 "Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами". Місцем провадження своєї діяльності є м. Жмеринка, вул. Київська, 55, де на території акцизного складу позивач здійснює діяльність із роздрібної торгівлі пальним на підставі відповідної ліцензії.

21.02.2022 в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області О.Домерат, керуючись статтями 20, 61, 62, на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 та на виконання вимог пункту 82.3 статті 82 ПК України, а також доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Вінницькій області від 21.02.2022 № 368/02-32-09-09 видано наказ № 667к "Про проведення фактичної перевірки Приватного підприємства АДІС, яким наказано провести фактичну перевірку позивача за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Київська, 55, з 22.02.2022 терміном 10 діб за період з 01.01.2020 року.

Втім, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадження воєнного стану з 24.02.2022 згідно Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, дана фактична перевірка не була завершена.

Надалі, наступним наказом в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області О.Домерат від 07.04.2022 № 708-к, прийнятим на підставі п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, наказано завершити фактичну перевірку ПП «АДІС», що була розпочата 22.02.2022 терміном 8 діб з 01.01.2020 року з 12.04.2022 року.

На підставі направлень на перевірку від 21.02.2022 № 785, № 786, від 12.04.2022 № 930, від 18.04.2022 № 1023, посадовими особами контролюючого органу з 22.02.2022 по 20.04.2022 проведена фактична перевірка ПП «АДІС» за період з 01.01.2020 по 20.04.2022, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 20.04.2022 № 2211/02-32-09-03/31576283.

У висновках цього акту зазначено про порушення позивачем вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, а саме ПП «АДІС» на акцизному складі № 1005597 у період з 21.03.2021 по 25.03.2021 здійснювало відпуск пального споживачам через витратоміри-лічильники в кількості двох одиниць, а саме ПРК заводський № 24325, ПРК заводський № 32894 без наявного позитивного результату повірки та оцінки відповідності.

На підставі вказаного акту фактичної перевірки та за результатами розгляду відповідних матеріалів 01.06.2022 ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 2406/02-32-09-03, яким до ПП АДІС на підставі п.п. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54, п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України застосована штрафна санкція на суму 40000 грн. (2 х 20000 грн.)

Дане податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, яка своїм рішенням від 03.08.2022 № 8489/6/99-00-06-03-01-06 скаргу ПП «АДІС» залишила без задоволення, а згадане податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом неправомірно та, в тому числі, на підставі незаконно проведеної перевірки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить із того, що в межах даного спору та визначених позивачем підстав позовних вимог, суду необхідно надати оцінку двом ключовим питанням, які кожен окремо чи у своїй сукупності стосуються предмету цього позову: правомірності призначення та проведення контролюючим органом фактичної перевірки позивача, наслідки якої реалізовані в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а також, власне, оцінці самих порушенням, які були виявлені контролюючим органом в ході проведеної перевірки позивача та стали підставою для застосування до останнього штрафних санкцій.

В цьому контексті суд першочергово враховує правовий висновок, який сформований судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суд у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, незважаючи на те, що в межах даного спору доводи позивача відносно порушення відповідачем процедури призначення та проведення перевірки визначені ним як другорядні підстави позову, втім оцінку таким доводам суд вважає за необхідним здійснити першочергово.

Так, з цього приводу суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Водночас згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14), від 27.01.2015 (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2018 (справа № 1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа № 808/1746/15) та від 04.02.2019 (справа № 807/242/14) та інших.

Як зазначалося судом вище, підставою для проведення фактичної перевірки ПП АДІС згідно наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 21.02.2022 № 667к є підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Проте, за твердженням позивача, в цьому випадку контролюючий орган лише обмежився посиланнями на правову норму, однак не розкрив зміст фактичних даних, які зумовлювали необхідність проведення такої перевірки.

Оцінюючи відповідні доводи позивача суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформовану у постанові від 8 вересня 2021 року (справа N 816/228/17), де міститься наступний правовий висновок: "У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення".

Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Змістовний аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України вказує на те, що підставою для проведення фактичної перевірки згідно цієї норми є наявність чи отримання контролюючим органом інформації яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. Тобто, вжите в цьому випадку словосполучення «можливі порушення» яке змістовно має розкриватися у отриманій інформації щодо платника податку, якраз і є тим підґрунтям, що вказує на необхідність з`ясування наявності чи відсутності тих ймовірних (можливих) порушень, щодо яких є підозра, у спосіб призначення та проведення фактичної перевірки.

Дійсно, суд погоджується із тим, що відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України посилання на конкретну інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладається на контролюючі органи, беззаперечно є недоліком наказу. Однак такий недолік не є та не може бути безумовною підставою для висновку про незаконність такої перевірки, оскільки навіть якщо контролюючий орган не розкриває зміст інформації у наказі, суд не позбавлений можливості при розгляді цієї справи дослідити цінність такої інформації та з`ясувати, чи спричинив такий недолік можливість реалізації платником податків своїх прав та здійснити їх захист.

Так, досліджуючи зміст наказу відповідача від 21.02.2022 № 667к про проведення фактичної перевірки ПП «АДІС» судом встановлено, що, по перше, в такому наказі зазначається мета проведення перевірки протидія незаконному обігу пального та впорядкування обліку пального, а також з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства; вказана правова підстава такої перевірки п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а також частково розкрито її зміст з вказівкою на інформацію, існування якої потребувало проведення перевірки доповідна записка управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Вінницькій області від 21.02.2022 № 368/02-32-09-03.

При цьому, ознайомившись зі змістом згаданої вище доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами слідує, що ініціювання проведення перевірки позивача зумовлена надходженням інформаційного листа ДПС України від 03.11.2021 № 24544/7/99-00-09-02-03-07, в якому повідомляється про необхідність проведення звірки достовірності даних щодо акцизних складів та вимірювального обладнання, зареєстрованими суб`єктами господарювання, які отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним в тому числі з метою протидії його незаконному обігу.

Таким чином за даних обставин суд вважає, що призначення відповідачем фактичної перевірки з наведених у прийнятому наказі підстав є способом реалізації відповідних управлінських функцій контролюючим органом, і в процесі розгляду справи судом не встановлено та позивачем жодним доказом не підтверджено, що такі дії суб`єкта владних повноважень об`єктивно вплинули чи могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, про що власне наголошувалось у висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08.09.2021 у справі N 816/228/17).

З огляду на викладене суд не вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що зазначені ним порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки з боку контролюючого органу є достатньою самостійною підставою для визнання висновків такої перевірки незаконними. Тобто, дана підстава позову щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не знайшла свого належного підтвердження.

Що ж до суті виявлених порушень, як іншої підстави заявлених позовних вимог, то суд зважає на таке.

Як слідує із акту фактичної перевірки від 20.04.2022 № 2211/02-32-09-03/31576283, контролюючим органом при перевірці обладнання акцизного складу позивача в АДРЕСА_1 встановлено, що ПП "АДІС" на акцизному складі №1005597 для відпуску пального споживачам, використовувало витратоміри-лічильники в кількості двох одиниць, а саме:

1) паливороздавальна колонка Salzkotten 390/2, заводський №24325;

2) паливороздавальна колонка Salzkotten 390/2, заводський №32894.

Згідно з пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства.

Відповідно до "Міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями" затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 13.10.2016 року №1747 (із внесеними змінами та доповненнями), паливороздавальні колонки для заправки автомобілів мають міжповірочний інтервал 1 рік.

Як зазначає відповідач, в ході проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області надіслано запит до ДП "Вінницястандартметрологія" з проханням надати інформацію щодо проведеної повірки засобів вимірювальної техніки, а саме витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників ПП "АДІС" за період з 01.01.2020 року по 01.04.2022 року із зазначенням дати проведення повірки та номерів засобів вимірювальної техніки.

При цьому, згідно з отриманою відповіддю від ДП "Вінницястандартметрологія" держповірка ПРК №32894 та ПРК №24325 за вищевказаний період проводилась 20.03.2020 року, 26.03.2021 року та 25.03.2022 року.

Таким чином виходячи із вище наданої інформації, а також інформації бази даних ITC "Податковий блок", контролюючий орган дійшов висновку, що ПП «АДІС» у порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України на акцизному складі №1005597 у період з 21.03.2021 по 25.03.2021 здійснювало відпуск пального споживачам через витратоміри-лічильники в кількості дві одиниці, а саме: ПРК заводський №24325, ПРК заводський №32894 без наявного позитивного результату повірки та оцінки відповідності.

Втім, на переконання суду, такий висновок відповідача є помилковим, оскільки в повній мірі не ґрунтується на усіх фактичних обставинах справи.

Зокрема, ставлячи позивачу в провину здійснення відпуску пального через два витратоміри-лічильника (заправні колонки) в період з 21.03.2021 по 25.03.2021 за відсутності позитивного результату повірки та оцінки відповідності таких витратомірів-лічильників, відповідач посилається виключно на інформацію, отриману від ДП "Вінницястандартметрологія" (лист від 20.04.2022 №364/006), з якої слідує, що дане підприємство проводило повірку засобів вимірювальної техніки ПП «АДІС» 20.03.2020 та 26.03.2021. Тобто, термін дії такої повірки був чинний з 20.03.2020 по 20.03.2021 та з 26.03.2021 по 26.03.2022. Відповідно, проміжок часу з 21.03.2021 по 25.03.2021 вважається таким, при якому вимірювальна техніка не була повірена, адже надані позивачем до матеріалів перевірки Акти приймання-передачі наданих послуг № 10-7045 від 30.03.2020 та № 10-35638 від 26.03.2021 таких висновків відповідача не спростовують, позаяк не є документами, що підтверджують повірку у спірний період часу.

Однак суд вкотре наголошує, що такий висновок про допущення позивачем податкового порушення ґрунтується виключно на інформації, отриманої від ДП "Вінницястандартметрологія".

Проте відповідачем не враховано, що позивач користувався також послугами й інших уповноважених організацій, що мають право на проведення повірки засобів вимірювальної техніки.

За визначенням, які містяться у статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» від 15.01.2015 № 124 оцінка відповідності - процес доведення того, що задані вимоги, які стосуються продукції, процесу, послуги, системи, особи чи органу, були виконані; підтвердження відповідності - видача документа про відповідність, яка ґрунтується на прийнятому після критичного огляду рішенні про те, що виконання заданих вимог було доведене; документ про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), звіт, висновок, свідоцтво, сертифікат (у тому числі сертифікат відповідності) або будь-який інший документ, що підтверджує виконання заданих вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.

Відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності регулюються Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII.

Статтею 17 цього Закону передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.

Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, а також норми часу, необхідного для проведення повірки таких засобів, встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

На виконання вимог згаданої норми Закону наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 № 278/28408, затверджено Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, що додається (далі Порядок № 193).

Відповідно до пунктів 1-3 розділу ІV Порядку № 193 результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки.

Результати повірки засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність та технічних регламентів щодо ЗВТ (далі - встановлені вимоги).

Результати повірки ЗВТ, що випущені з виробництва і введені в експлуатацію до набрання чинності технічними регламентами щодо ЗВТ, вважають позитивними, якщо їх метрологічні та технічні характеристики відповідають вимогам нормативних документів, чинних на момент їх виробництва і введення в експлуатацію.

Оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: 1) позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Із аналізу наведених правових приписів слідує, що позитивні результати повірок оформляються, зокрема, свідоцтвом про повірку ЗВТ, в якому міститься відбиток повірочного тавра.

Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучені копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № КГ- та № КГ- від 04.03.2021 з терміном дії до 04.03.2022, які засвідчують те, що засоби вимірювальної техніки ПП «АДІС» - паливороздавальні колонки № 32894 та № 24325 відповідають встановленим законодавчим вимогам. Таке засвідчення підтверджуються відбитками повірочного тавра встановлено зразка за формою згідно додатку 3 до Порядку № 193.

Дані свідоцтва видані ТОВ «ФАРН ОТК» як органом, який має право на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології згідно Свідоцтва про уповноваження № П-68-2020, з терміном дії з 29.12.2020 по 29.12.2025, виданого Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

При цьому відповідні послуги щодо повірки засобів вимірювальної техніки була надані позивачу на підставі укладеного між ПП «АДІС» та ТОВ «ФАРН ОТК» договору від 01.03.2021 № ФМ21-01.03.

Отже, вищевикладені обставини вказують на те, що у визначений в акті перевірки від 20.04.2022 № 2211/02-32-09-03/31576283 спірний період часу з 21.03.2021 по 25.03.2021 ПП «АДІС» на своєму акцизному складі використовувало витратоміри-лічильники (паливороздавальні колонки) за № 24325 та № 32894 за наявності позитивного результату повірки та оцінки їх відповідності згідно чинних свідоцтв про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № КГ- та № КГ- від 04.03.2021.

Тобто, в цьому випадку в діях позивача відсутні ознаки порушення, передбаченого п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Як наслідок, відсутні підстави для застосування до останнього фінансових санкцій згідно п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України в розмірі 40000 грн., визначених податковим повідомленням-рішенням від 01.06.2022 №2406/02-32-09-03.

Відносно того факту, що долучені позивачем до свого позову копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № КГ- та № КГ- від 04.03.2021 не надавались підприємством ні під час фактичної перевірки ні під час процедури адміністративного оскарження її наслідків, то з цього приводу представник позивача суду пояснив, що ПП «АДІС» починаючи з 2021 року здійснює паралельну повірку власних засобів вимірювальної техніки за участю як ДП «Вінницястандартметрологія» так і ТОВ «ФАРН ОТК» на підставі укладених договорів. А оскільки в ході проведення фактичної перевірки керівництво ПП «АДІС» через власну необізнаність у правових питаннях вважало, що така перевірка стосувалась лише тих обставин, які пов`язані із повіркою засобів вимірювальної техніки, що проводилась ДП «Вінницястандартметрологія», тому інші докази з цього приводу не подавались.

Вирішуючи питання щодо належності та допустимості таких доказів в межах даного судового провадження, суд враховує, що дійсно, абзацом першим пункту 44.6 статті 44 ПК України встановлено правило, згідно якого у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Ці норми Податкового кодексу кореспондуються із нормою частини другої статті 74 КАС, згідно з якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак вимога згаданого вище пункту 44.6 статті 44 ПК України стосується тільки тих документів, які є підставою бухгалтерського та податкового обліку. Натомість інші документи знаходяться поза межами дії норми вказаного пункту.

Відтак, оскільки надані позивачем до матеріалів позову докази - копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № КГ- та № КГ- від 04.03.2021 не являються документами бухгалтерського та податкового обліку, тому правових підстав для їх неврахування при вирішенні цієї справи в суду не має. Такі докази в повній мірі відповідають поняттю доказів, яке визначено у статті 72 КАС України та відповідають вимогам, визначеним статтями 73 76 КАС України, а тому враховуються судом.

Таким чином, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджується дотримання ПП «АДІС» вимог п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України щодо наявності позитивних результатів повірки витратомірів лічильників, які були об`єктом фактичної перевірки, тому існують підстави для скасування винесеного ГУ ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 01.06.2022 № 2406/02-32-09-03 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на суму 40000 грн. як протиправного.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом задоволено адміністративний позов, тому сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 2481,00 грн. підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 01.06.2022 за № 2406/02-32-09-03.

Стягнути на користь Приватного підприємства "АДІС" понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення згідно ч. 3 ст. 243 КАС України складено 29.12.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне підприємство "АДІС" (, місцезнаходження: вул. Чехова, 29, к. 308, м. Вінниця, 21034);

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович