Справа № 620/6976/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Чернігів Справа № 620/6976/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі В/ч НОМЕР_2 ), в якому просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу та зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо звільнення позивача з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 вчинити дії щодо звільнення позивача з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не має досвіду військової служби та не має військової спеціальності, при призові не проходив військово-медичну комісію для визначення його придатності до військової служби. Йому не можливо було присвоїти військове звання «солдат» з 09.03.2022, оскільки це можливо лише після складення Військової присяги і лише особі, яка має досвід військової служби або військову спеціальність. Позивач не може проходити військову службу одночасно в двох військових частинах. Тому, вважає, що його призов на військову службу під час мобілізації є протиправним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства, зокрема, Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402.

Центр комплектування у відзиві на позовну заяву зазначив про незгоду із заявленими позовними вимогами та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначає, що 09.03.2022 позивач отримав повістку і прибув до Центру комплектування. При собі медичних та військово-облікових документів не мав, посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та воєнний час не надав, повідомив, що тимчасово увільнений від роботи на невизначений термін, де працює не повідомляв, також не повідомив, що уже перебуває на військовій службі за мобілізацією у В/ч НОМЕР_1 . На той момент, у зв`язку з проведенням активних бойових дій на території Чернігівської області, а також у місті Чернігові, військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_3 ступінь придатності до військової служби не визначала. Тому, ступінь придатність до військової служби за мобілізацією визначався особисто кандидатами на проходження військової служби за мобілізацією. Під час спілкування з представниками В/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 визнав себе придатним до військової служби, а також виявив бажання до проходження військової служби за мобілізацією, тому був відібраний представником частини як кандидат для проходження військової служби за мобілізацією.

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву зазначила про незгоду із заявленими позовними вимогами та просить у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що з 25.02.2022 позивач був зарахований до особового складу частини на підставі особистої заяви. З 01.03.2022 він вважається таким, що самовільно залишив місце несення військової служби, а саме В/ч НОМЕР_1 , за наслідками чого були повідомлені Державне бюро розслідувань, Чернігівська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері центрального гарнізону, зональний відділ військової служби правопорядку міста Чернігів про скоєння правопорушення, що має ознаки кримінального.

Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на позовну заяву зазначила про незгоду із заявленими позовними вимогами та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначає, що позивач добровільно з`явився до Центру комплектування, а в подальшому прибув до В/ч НОМЕР_2 та був зарахований до її списків. Медичну комісію позивач не проходив через стислий строк мобілізаційного плану. У позивача немає підстав для звільнення з військової служби, вичерпний перелік яких передбачено частиною четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в тому числі, відсутній висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. Звертає увагу, що згідно з наказом командира В/ч НОМЕР_2 від 10.05.2022 № 117 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову службу.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у відповідачів засвідчені належним чином копії: особової справи позивача; відомості, що містять інформацію про проходження позивачем медичного огляду для встановлення придатності/непридатності за станом здоров`я до військової служби.

Ухвалою суду від 22.11.2022 від Військової частини НОМЕР_1 витребувано належним чином завірені копії матеріалів, що стосуються предмету спору, в тому числі, але не виключно, наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2 (в частині щодо зарахування позивача до списків особового складу частини) та від 01.03.2022 № 6 (щодо самовільного залишення позивачем військової служби), наказу щодо виключення позивача із списків військової частини (за наявності), рапортів, доповідних тощо.

Ухвалою суду від 19.12.2022 продовжено В/ч НОМЕР_1 процесуальний строк на подання відзиву та долучено його до матеріалів справи № 620/6976/22.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Із змісту витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2 вбачається, що відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 (далі Указ про мобілізацію) наказано нижчепойменованих осіб сержантського та рядового складу, утримувати в розпорядженні командира В/ч НОМЕР_1 , зокрема, солдата ОСОБА_1 (а.с. 95).

Листом від 07.06.2022 № 498/6 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено про те, що перелік осіб, який був прийнятий на військову службу до В/ч НОМЕР_1 на підставі Указу про мобілізацію, посадовими особами оголошувався на території розосередження особового складу. Зброя ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 не видавалась. Під час активної фази бойових дій та здійснення артобстрілу території, на якій розташовувався штаб 119 ОБрТрО велика кількість документів була знищена. Формування електронної бази здійснювалось на підставі заяв написаних особисто кандидатами до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 20-21).

У відзиві В/ч НОМЕР_1 , з-поміж іншого, зазначено про те, що у зв`язку з артилерійським обстрілом місця дислокації частини, значна кількість документів була знищена, що унеможливлює надання копії заяви позивача про вступ до лав територіальної оборони від 25.02.2022 (а.с. 90).

Відповідно до Довідки В/ч НОМЕР_1 від 13.12.2022 № 2966/22 позивачу нараховано та сплачено грошове забезпечення та додаткова грошова винагорода за лютий 2022 року (з 25.02.2022 28.02.2022) (а.с. 98).

На підставі рапорту начальника штабу-першого заступника командира В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2022 командиром В/ч НОМЕР_1 було прийнято наказ від 01.03.2022 № 6, вважати такими, що самовільно залишили пункт постійної дислокації з 01.03.2022, зокрема, ОСОБА_2 та зняти з усіх видів забезпечення, припинити виплату грошового забезпечення та провести службове розслідування по факту залишення пункту постійної дислокації (а.с. 96).

Відповідно до рапорту командира інженерної роти В/ч НОМЕР_1 від 09.03.2022 під час перевірки службової діяльності роти виявлено відсутність ОСОБА_1 , розшуки даної особи результатів не дали, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 103).

В листі від 01.08.2022 № 1410 Центр комплектування зазначив про відсутність відомостей щодо проходження військової служби ОСОБА_1 в підрозділах територіальної оборони (а.с. 29-30).

Згідно з Довідкою від 25.05.2022 № 181, виданою Виробничим підрозділом «Київська дистанційна колія» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 працював з 27.10.2021 по 08.03.2022 в виробничому підрозділі Київська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» монтером колії 3 розряду околотку з планово-попереджувальних робіт № 1 механізованої дільниця № 1 та з 09.03.2022 був призваний на військову службу (а.с. 26).

В листі від 31.05.2022 № 502/15/545 Військова частина НОМЕР_3 повідомила позивача про те, що відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2022 позивачу було призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (а.с. 19).

09.03.2022 позивачу вручено повістку та наказано з`явитися до Центру комплектування (а.с. 8).

Відповідно до Тимчасового посвідчення № б/н позивача 09.03.2022 призвано на військову службу в ЗСУ по мобілізації (а.с. 7).

Поіменним списком Центру комплектування від 09.03.2022 № 5/598/2 підтверджується направлення позивача у розпорядження командира В/ч НОМЕР_2 (а.с. 9).

Відповідно до витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_2 від 09.03.2022 № 55 наказано зарахувати до списків особового складу частини та вважати такими, що вибули для безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави і заходів із правового режиму воєнного стану на території Чернігівської області з 09.03.2022 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 32).

У пункті 5 витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_2 від 10.05.2022 № 117 зазначено про вибуття військовослужбовців після безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, здійснення заходів із правового режиму воєнного стану з району відновлення боєздатності м. Черкаси. Згідно з пунктом 5.2 зазначеного Наказу наказано вважати таким, який самовільно залишив місце розташування підрозділу АДРЕСА_1 з «10» травня 2022 року, знято зі всіх видів забезпечення та знято з продуктів для приготування їжі в польових умовах солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 22).

Із змісту витягу з наказу В/ч НОМЕР_2 від 19.05.2022 № 126 вбачається, що відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказано увільнити від займаних посад і зарахувати у розпорядження командира В/ч НОМЕР_2 з 19.05.2022 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 10).

В листі В/ч НОМЕР_2 від 20.05.2022 № 727 зазначено, що солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 отримував зброю у Військовій частині НОМЕР_2 , яка видавалась службою ракетно - артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_2 , а саме автомат 5,45 мм НОМЕР_4 . Для вибуття на військово - лікарську комісію до військового шпиталю треба особисте звернення військовослужбовця до медичної роти для отримання направлення та відповідно подати рапорт на убуття до шпиталю згідно даного направлення (а.с. 31).

В листі від 31.05.2022 № 502/15/545 Військовою частиною НОМЕР_3 , з огляду на те, що позивач був зарахований до особового складу В/ч НОМЕР_1 та В/ч НОМЕР_2 , зазначено, що з метою уникнення подвійного обліку особового складу направлено лист до начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та командира В/ч НОМЕР_1 (а.с. 19).

Листом Центру комплектування від 28.06.2022 № 7/425 позивач був поінформований про те, що за даними другого ( ІНФОРМАЦІЯ_6 він проходив військово-лікарську комісію 21.10.2021. Згідно висновків ВЛК позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (ст.536 гр.2 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби), але скарг на стан здоров`я не заявляв. Придатність до військової служби медичною комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 не визначалася у зв`язку з проведенням активних бойових дій на території Чернігівської області та міста Чернігова (а.с. 24).

Згідно з копією Довідки до акта огляду МСЕК від 14.09.2022 серії 12ААГ № 141580 позивачу встановлена третя група інвалідності (а.с. 35).

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_5 від вересня 2022 року, яка, як зазначено В/ч НОМЕР_3 (а.с. 23) є установою, в якій проходять військово-лікарську комісію, легку ступінь тяжкості основного захворювання позивача було встановлено сумісно лікуючим лікарем з начальником терапевтичного відділення, провідним терапевтом військової частини НОМЕР_6 на підставі об`єктивних даних та даних інструментального обстеження (ФГОГК - без патології, ФЗД - патології не виявлено) і узгоджено в телефонному режимі з начальником клініки пульмонології НВМКЦ «ГВКГ», м. Київ, 03.05.2022. Ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби не була встановлена на підставі відсутності направлення для проходження військово-лікарської комісії установленої форми, медичної та службової характеристик (а.с. 27).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на таке.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII).

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

Вирішуючи даний спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів, та з огляду на це, враховує наступні законодавчі норми.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про основи національного спротиву» від 16.07.2021 № 1702-IX (далі Закон № 1702) складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву.

Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони (частина друга статті 4 Закону № 1702).

Згідно з частиною другою статті 7 Закону № 1702 безпосереднє керівництво територіальною обороною здійснюється:

1) на всій території України - Головнокомандувачем Збройних Сил України через Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

2) у межах військово-сухопутної зони - керівником регіонального органу військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України через регіональний орган військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

3) у межах зони територіальної оборони - керівником зони територіальної оборони через штаб зони територіальної оборони;

4) у межах району територіальної оборони - керівником району територіальної оборони через штаб району територіальної оборони.

Частиною першою статті 8 передбачено, що військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України утворюються та функціонують:

1) у кожній зоні територіальної оборони та додатково в кожному місті, чисельність населення якого перевищує 900 тисяч мешканців, як бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

2) у кожному районі територіальної оборони та додатково в кожному адміністративному центрі області як батальйони Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 1702 комплектування добровольчих формувань територіальних громад здійснюється на добровільній основі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

До складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони.

29.12.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1449, якою затверджено Положення про добровольчі формування територіальних громад (далі Положення № 1449).

Пунктом 16 Положення № 1449 передбачено, що членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.

Згідно з пунктами 19, 20 Положення № 1449 особа, яка виявила бажання стати членом добровольчого формування, подає заяву на ім`я командира добровольчого формування. У заяві зазначається прізвище та ім`я особи, місце реєстрації та фактичного проживання, інформація про освіту, інформація про місце роботи або вид діяльності, інформація про військово-облікову спеціальність (за наявності), обґрунтування бажання стати членом добровольчого формування.

Командир добровольчого формування ухвалює рішення про зарахування до членства у добровольчому формуванні протягом семи робочих днів або надає особі обґрунтовану відмову в зарахуванні до членства на підставі критеріїв, визначених пунктами 16 та 17 цього Положення.

Громадяни України, які не проходили військової служби у Збройних Силах, служби в інших військових формуваннях чи служби в правоохоронних органах, зараховуються до членства в добровольчому формуванні після складення ними присяги добровольця територіальної оборони (пункт 25 Положення № 1449).

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 1702 на громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 3 Положення № 1449 командир добровольчого формування є відповідальним за діяльність добровольчого формування. Командир визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей та за потреби структуру добровольчого формування.

Діяльність добровольчого формування провадиться під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил за територіальним принципом.

Судом встановлено, що з 25.02.2022 позивач був зарахований до особового складу В/ч НОМЕР_1 , за період з 25.02.2022 28.02.2022 йому було нараховано та сплачено грошове забезпечення та додаткова грошова винагорода (а.с. 95, 98). З аналізу зазначених вище правових норм вбачається, що зарахування до складу добровольчих формувань територіальних громад здійснюється за бажанням особи, а підставою для цього є заява на ім`я командира добровольчого формування. Суд бере до уваги, що форма контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони були затверджені наказом Міністерства оборони України 07.03.2022 № 84, тобто після повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України та зарахування позивача до особового складу В/ч НОМЕР_1 .

Суд зауважує, що в рамках даного позову позивачем не оскаржуються ні дії В/ч НОМЕР_1 , ні наказ від 25.02.2022 № 2, яким позивача було зараховано до складу Військової частини. Також у позовній заяві позивачем не надано пояснень щодо факту його зарахування до особового складу В/ч НОМЕР_1 , підстав самовільного залишення ним місця її дислокації з 01.03.2022.

Щодо Довідки Виробничого підрозділу «Київська дистанційна колія» АТ «Українська залізниця» 25.05.2022 № 181 (а.с. 26), то вона підтверджує лише факт перебування позивача у трудових відносинах із зазначеною юридичною особою у період з 27.10.2021 по 08.03.2022, а не факт його місцезнаходження у спірний період. Вказане узгоджується з наказом командира В/ч НОМЕР_2 від 09.03.2022 № 55 про зарахування позивача з 09.03.2022 до списків особового складу частини та з положеннями пункту 253 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), який передбачає, про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.

Також у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Президентом України 24.02.2022 видано Указ, згідно з яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Частиною п`ятою статті 22 вказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону № 3543).

Частиною першою статті 23 Закону № 3543 передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

З приводу Довідки Виробничого підрозділу «Київська дистанційна колія» АТ «Українська залізниця» 06.04.2022 № 182 (а.с. 27) про те, що ОСОБА_1 у відповідності до наказу Міністерства інфраструктури України «Про заходи щодо бронювання військовозобов`язаних працівників підприємств залізничного транспорту України» № 142 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців, суд зазначає, що з огляду на дату її видання та на дату вказаного вище Наказу, наявність підстав для бронювання позивача виникла після того, як його було прийнято на військову службу та зараховано до особового складу частини, тобто після фактичної реалізації таких дій.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону № 3543 особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання щодо медичного огляду військовозобов`язаних під час мобілізації врегульовано нормами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, пунктом 1.1 якого передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) військових комісаріатів (пункт 3.1 Положення № 402).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 8, 9) позивач отримавши 09.03.2022 повістку прибув до Центру комплектування, який направив поіменний список, куди було включено, в тому числі, і позивача, для зарахування у розпорядження командира В/ч НОМЕР_2 . Центром комплектування у наданому до суду відзиві підтверджено, що на момент призову позивача на військову службу у зв`язку з проведенням активних бойових дій на території Чернігівської області, а також у місті Чернігові, військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_3 ступінь придатності до військової служби не визначала.

Суд зазначає, що загальновідомим є той факт, що у період з кінця лютого до початку квітня 2022 року на території Чернігівської області та безпосередньо навколо міста Чернігів і на його окраїнах велися активні бойові дії, саме місто піддавалося постійним, зокрема, артилерійським обстрілам та авіа ударам, а життєдіяльність громадян, критична інфраструктура та робота всіх установ і організації були дестабілізовані.

Жодних даних щодо повідомлення позивачем Центру комплектування про те, що він зарахований до особового складу НОМЕР_1 , або те, що він є заброньованим на період мобілізації, або що має протипоказання за станом здоров`я матеріали справи не місятять.

Враховуючи швидкоплинність процесів, пов`язаних із призовом на військову службу в період мобілізації у період кінець лютого 2022 року березень 2022 року, суд вважає, що Центр комплектування вчинив всі залежні від нього дії щодо з`ясування обставин, пов`язаних із призовом позивача на військову службу.

Відтак, імператив правової норми (частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ) міг бути застосований у випадку наявності у Центру комплектування відповідної інформації про імунітет позивача щодо призову на військову службу, а позивач мав бути активним у даному взаємному процесі збору відповідної інформації.

Також суд вважає за необхідне вказати і на ряд інших аспектів, які є підставами для відмови в позові.

Так, положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За приписами пункту 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання належить виключно позивачу. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення положень принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, стаття 5 КАС України одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити.

Позивач у позовній заяві визначив спосіб захисту свого права шляхом: визнання протиправними дій Центру комплектування щодо призову на військову службу та зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 ; зобов`язання В/ч НОМЕР_1 вчинити дії щодо звільнення позивача з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати В/ч НОМЕР_2 вчинити дії щодо звільнення позивача з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_2 .

Поряд з цим чинними та неоскаржуваним залишаються наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2 та наказ командира В/ч НОМЕР_2 від 09.03.2022 № 55 про зарахування позивача до особового складу частини, а також інші акти індивідуальної дії, які стосуються проходження військової служби позивачем (приміром, наказ командира В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2022 № 6 про визнання ОСОБА_2 такими, що самовільно залишили пункт постійної дислокації, наказ командира В/ч НОМЕР_2 від 10.05.2022 № 117 про визнання ОСОБА_2 такими, що самовільно залишив місце розташування підрозділу, наказ командира В/ч НОМЕР_2 від 19.05.2022 № 126 про увільнення від займаних посад і зарахування у розпорядження командира В/ч НОМЕР_2 з 19.05.2022 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 та інші).

Суд вважає за доцільне наголосити на необхідності застосування при розгляді даної справи принципів процесуальної економії та стадійності захисту права.

Так, згідно з принципом процесуальної економії слід застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, а також недопустимим є штучне подвоєння судового процесу (висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Про цей правовий висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

За змістом зазначених юридичних принципів процесуальної економії та стадійності захисту права застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права, а дії Центру комплектування щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації вичерпали себе та втратили юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі, а визнання їх протиправними не тягне за собою припинення відносин військової служби позивача ні з В/ч НОМЕР_1 , ні з В/ч НОМЕР_2 .

Щодо аргументів позивача про звільнення його зі Збройних Сил України у зв`язку з одночасним перебуванням ним у складі особового складу як В/ч НОМЕР_1 , так і А1815, суд зазначає наступне.

Аналіз вказаних вище правових норм та встановлені судом обставини свідчать про те, що зарахування позивача до особового складу двох частин одночасно, стало наслідком його пасивної та байдужої поведінки щодо покладених на нього обов`язків як військовослужбовця.

Пункт 260 Положення № 1153/2008 передбачає, що під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Пункт 1 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду) визначає вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, а саме:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Тобто, одночасне зарахування позивача на військову службу у дві військові частини не є підставою для звільнення зі служби.

В пункті 12 Положення № 1153/2008 закріплено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

З огляду на норми пункту 12 Положення № 1153/2008 вирішення питання про одночасне проходження позивачем військової служби у двох військових частинах лежить в межах площини повноважень В/ч НОМЕР_1 та В/ч НОМЕР_2 .

Також позивач, аргументуючи заявлені позовні вимоги, зазначає, що він непридатний до військової служби за станом здоров`я.

Як зазначено вище, придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям визначає Військово-лікарська експертиза (пункт 1.1 Положення № 402).

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд зауважує, що він не наділений повноваженнями щодо встановлення факту придатності/непридатності особи до військової служби. Вказаною компетенцією, в силу правових норм пунктів 1.1 та 2.1 Положення № 402, наділені виключно ВЛК, що свідчить про дискреційність таких повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Посилання позивача на аспект присвоєння йому військового звання «солдат» не заслуговують на увагу, адже перебувають поза предметом доказування в даній справі.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання В/ч НОМЕР_1 та В/ч НОМЕР_2 вчинити дії щодо звільнення позивача з військової служби особового складу частин.

Суд звертає увагу, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_8 .

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ: НОМЕР_9 .

Відповідач 3: Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_10 .

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2022 року.

Суддя Л.О. Поліщук