Справа № 580/6513/22
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

27 грудня 2022 року Справа № 580/6513/22

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

26.12.2022 позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №48 від 25.11.2022.

В обгрунтування заяви позивач зазначає, що оскарження рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну не зупиняє його дію, тому ставить під загрозу благополуччя сім`ї позивача, реалізацію права на роботу та заробіток, право на житло.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

Поважними підставами забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, за захистом яких він звернувся до суду, до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001 передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Стаття 13 Закону України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001 врегульовує вилучення посвідки на постійне проживання, виїзд і видворення за межі України.

Так, вказана норма передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, згідно вказаних норм, наслідком прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію є виїзд з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, або видворення в порядку, передбаченому законодавством України (у разі якщо особа не виїхала за межі України).

Разом з цим, вказана стаття 13 Закону України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001 містить застереження, що у разі оскарження особою рішення про скасування дозволу на імміграцію у судовому порядку, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Оскільки позивач оскаржив рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну до Черкаського окружного адміністративного суду і ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 відкрито провадження у справі №580/6513/22, рішення про його видворення не може бути прийняте до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Отже до набрання законної сили рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/6513/22 позивач не може бути видворений за межі України, тому підстави для забезпечення позову відсутні.

Згідно частини 5 статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №580/6513/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Алла РУДЕНКО