Справа № 580/7394/21
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 580/7394/21

адміністративне провадження № К/990/36813/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №580/7394/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати наказ ДФС України від 07 вересня 2021 року №1272-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- зобов`язати ДФС України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів в Черкаській області;

- стягнути з ДФС України середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 08 вересня 2021 року на день постановлення рішення з розрахунку 992, 51 грн середньоденної заробітної плати;

- стягнути з ДФС України середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту видання наказу про поновлення на посаді з 29 березня 2021 року по дату видання наказу про звільнення - 07 вересня 2021 року у сумі 110167, 61 грн;

- звернути до негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 29 березня 2021 року по 07 вересня 2021 року у сумі 22 509 (двадцять дві тисячі п`ятсот дев`ять) гривень 62 копійки з вирахуванням податків та зборів, передбачених чинним законодавством України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 5053 (п`ять тисяч п`ятдесят три) гривні 18 копійок.

21 грудня 2022 року позивач повторно засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексів законів про працю України, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема:

- у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі №240/455/20 та від 06 липня 2021 року в справі №640/3456/20, щодо застосування пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексів законів про працю України, при звільненні працівника державної установи;

- у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, щодо забезпечення виконання рішення суду про поновлення на роботі, у тому числі в частині фактичного допущення до роботи, є обов`язком роботодавця;

- у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №808/2741/16 (адміністративне провадження №К/9901/21219/18) щодо зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи, в установі (організації), яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується;

- у постанові від 29 липня 2020 року у справі №802/3673/15-а, коли позивача на посаді, з якої її звільнили і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення.

- у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19 щодо публічного правонаступництва органів державної влади.

Проте, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилаючись на застосування судами попередніх обставин норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, скаржник не наводить належного обґрунтування, яке б свідчило про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Посилання на постанови Верховного Суду у касаційній скарзі зроблені без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки.

Окрім цього, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що судами попередніх інстанцій були враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19 та висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, а тому посилання скаржника на їх не врахування судами попередніх інстанцій є безпідставними.

З огляду на викладене, скаржником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаної підстави касаційного оскарження, проте скаржником так і не враховано зауваження, які викладені Верховним Судом в ухвалі від 15 грудня 2022 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, зокрема і щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №580/7394/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур