Справа № 380/8650/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8650/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Думич Н.Б.,

представника відповідача Омельян Є.О.,

представника третьої особи Пашко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватної агрофірми Дністер до Державної екологічної інспекції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування припису,-

встановив:

на розгляді Львівського окружного адміністративного суду знаходилася позовна заява Приватної агрофірми Дністер , місцезнаходження: 81609, Львівська обл., м.Миколаїв, вул.В.Великого, 4 (далі позивач; ПАФ Дністер) до Державної екологічної інспекції у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 98 (далі відповідач; Держекоінспекція у Львівській області), в якій позивач просив:

- визнати протиправним і скасувати припис Державної екологічної інспекції у Львівській області № 554-02 від 13.12.2021 Щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства;

- визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо зазначення в акті № 913/02/1228 від 07.12.2021 про порушення, які вказані в пункті 2 опису виявлених порушень вимог законодавства акту № 913/02/1228 від 07.12.2021 (сторінки 11-13 акту): про самовільний видобуток ПАФ Дністер (за відсутності дії спеціального дозволу на користування надрами №3309 від 19.12.2003) на земельній ділянці з к.н. :02:000:0069 в період з 10.08.2021 по 17.11.2021 181 603,01 м.куб. піску та 7 579 м.куб. вапняку в межах Миколаївського родовища біля м.Миколаїв на території Стрийського району.

Ухвалою від 21.06.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 06.07.2022 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінив засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 31.08.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (далі третя особа).

Ухвалою від 22.09.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів від 13.07.2022.

Ухвалою від 24.10.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог.

Ухвалою від 09.11.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів від 22.09.2022.

Ухвалою від 09.11.2022 суд закрив провадження у справі №380/8650/22 в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій Державної екологічної інспекції у Львівській області щодо зазначення в акті № 913/02/1228 від 07.12.2021 про порушення, які вказані в пункті 2 опису виявлених порушень вимог законодавства акту № 913/02/1228 від 07.12.2021 (сторінки 11-13 акту): про самовільний видобуток ПАФ Дністер (за відсутності дії спеціального дозволу на користування надрами №3309 від 19.12.2003) на земельній ділянці з к.н. :02:000:0069 в період з 10.08.2021 по 17.11.2021 181603,01 м.куб. піску та 7579 м.куб. вапняку в межах Миколаївського родовища біля м.Миколаїв на території Стрийського району.

Ухвалою від 09.11.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що об`єкт позивача - відкрите добування корисних копалин з поверхні ділянки до 25 га, а саме площею 11,5 га, належить до другої групи. Крім того, в позивача відсутні стаціонарні джерела, з яких здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а тому відповідно до вимог статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря в позивача відсутній обов`язок отримувати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Позивач вказує на те, що в ході проведення позапланової перевірки відповідачем не встановлено факту наявності у позивача стаціонарних джерел, з яких здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а також жодних відомостей про наявність таких стаціонарних джерел немає ані в акті від 07.12.2021 № 913/02/1228, ані в оскарженому приписі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що позивач здійснює підземні гірські роботи і пов`язані з ними операції, відкрите добування корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га, а тому є суб`єктом господарювання, який належить до першої групи, об`єкти якого мають бути взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. Тому викиди забруднюючих речовин цим суб`єктом господарювання в атмосферне повітря стаціонарними джерелами мають здійснюватися лише на підставі дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи проти позовних вимог заперечили. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Посадові особи Держекоінспекції у Львівській області у період часу з 24.11.2021 по 07.12.2021 провели перевірку ПАФ Дністер щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої склали акт від 07.12.2021 №913/02/1228 (далі Акт перевірки від 07.12.2021), в якому встановлено порушення позивачем:

- частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря;

- частини першої статті 19 Кодексу України про надра;

- статей 125, 126 Земельного кодексу України, частини другої статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі Акта перевірки від 07.12.2021 Держекоінспекція у Львівській області винесла припис Щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.12.2021 № 554-02 (далі оскаржений припис), яким на підставі частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря вимагалося від ПАФ Дністер до 13.06.2022 отримати дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря під час відкритого добування корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га в кар`єрі видобування піску Миколаївського родовища, розташованого на північно-східній околиці м. Миколаєва, Стрийського району, Львівської області, об`єкт якого відноситься до першої групи об`єктів, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування.

Вважаючи вказаний припис протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877-V (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України № 877-V).

Відповідно до понятійного апарату вказаного Закону:

- державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

- заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

У частій другій статті 35 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища від 25.06.1991 № 1264-XII (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України Про охорону навколишнього природного середовища) передбачено, що державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Підстави для здійснення позапланових заходів викладені у частині першій статті 6 Закону України № 877-V.

Згідно з частиною шостою статті 7 Закону України № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Як встановив суд, за результатами проведеної у позивача перевірки посадові особи Держекоінспекції склали Акт перевірки від 07.12.2021, в якому встановлено порушення позивачем, зокрема, частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря.

У частинах сьомій, восьмій статті 7 Закону України № 877-V встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Як встановив суд, на підставі Акта перевірки від 07.12.2021 Держекоінспекція у Львівській області винесла оскаржений припис, яким на підставі частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря вимагалося від ПАФ Дністер до 13.06.2022 отримати дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря під час відкритого добування корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га в кар`єрі видобування піску Миколаївського родовища, розташованого на північно-східній околиці м. Миколаєва, Стрийського району, Львівської області, об`єкт якого відноситься до першої групи об`єктів, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування.

Надаючи оцінку аргументам позивача про відсутність у нього необхідності для отримання вказаного дозволу, суд вказує таке.

Відповідно до понятійного апарату Закону України Про охорону атмосферного повітря від 16.10.1992 № 2707-XII (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України Про охорону атмосферного повітря):

- атмосферне повітря - життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень;

- охорона атмосферного повітря - система заходів, пов`язаних із збереженням, поліпшенням та відновленням стану атмосферного повітря, запобіганням та зниженням рівня його забруднення та впливу на нього хімічних сполук, фізичних та біологічних факторів;

- забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища;

- забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища;

- викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин;

- джерело викиду - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Відповідно до вимог частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

У частині сьомій статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря здійснено диференціацію вищезгаданих груп. Так, цією нормою передбачено, що до першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.

Аналіз наведених вище положень вказує на те, що суб`єкти господарювання, об`єкти яких взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування, тобто належать до першої групи, можуть здійснювати викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами лише на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

При цьому, суб`єкти господарювання, об`єкти яких взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування, тобто належать до другої групи, повинні отримати дозвіл, який видається обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, у тому разі, якщо здійснюється викид в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Отже, спірним у цій справі питанням є група, до якої віднесено об`єкти позивача, оскільки саме з нею пов`язується обов`язок суб`єкта господарювання отримати той чи інший дозвіл, вирішуючи яке суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 09.03.2006 № 108 затверджено Інструкцію про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців (далі Інструкція №108).

Додатком №3 до Інструкції №108 затверджено Перелік виробництв та технологічного устаткування, які підлягають до впровадження найкращих доступних технологій та методів керування, до якого, згідно з пунктом 3, віднесено промисловість з переробки мінеральної сировини: підземні гірські роботи і зв`язані з ними операції, відкрите добування корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га.

З урахуванням наведеного положення, відповідач сформував висновок про те, що об`єкти позивача відносяться до першої групи, у зв`язку з добуванням ним корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га.

Оцінюючи заперечення позивача в цій частині, суд встановив такі обставини.

19.12.2003 Державна служба геології та надр України видала позивачу спеціальний дозвіл на користування надрами №3309 (продовжений до 11.12.2038). Згідно з таким дозволом: мета користування надрами видобування пісків, придатних для виробництва цегли силікатної та інших пресованих виробів, а також як компонент в`яжучий для одержання щільного силікатного бетону та вапняків літотамнієвих, придатних для виготовлення щебеню для будівельних робіт; назва та місцезнаходження родовища: Миколаївське родовище, розташоване на північно-східній околиці м. Миколаєва, Стрийського району, Львівської області; площа 102,0 га.

14.02.2011 позивач (Орендар) уклав з Миколаївською районною державною адміністрацією (Орендодавець) договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в урочищі Гори середні Миколаївської міської ради Львівської області за межами населеного пункту, кадастровий номер :02:000:0069, площею 11,5 га.

Додатковою угодою від 07.02.2019 до договору оренди землі від 14.02.2011 сторони погодили поновити термін дії договору оренди землі від 14.02.2011 на 8 років з дня державної реєстрації цієї угоди.

Як пояснив позивач, з часу укладення вказаного договору він здійснював видобуток піску і вапняку виключно в межах наданої йому в користування земельної ділянки площею 11,5 га з кадастровим номером :02:000:0069.

Суд наголошує на тому, що відповідач не надав доказів укладення позивачем договорів щодо використання інших, окрім вищевказаної, земельних ділянок.

Поряд з цим, в Акті перевірки від 07.12.2021 в описі виявлених порушень зазначено про незаконний видобуток позивачем корисних копалин (користування надрами (видобування) Миколаївського родовища, площа родовища 102 га на північно-східній околиці міста Миколаєва, Стрийського району, Львівської області) у період з 10.08.2021 по 17.11.2021, а саме 181603,01 м3 піску та 7579,00 м3 вапняку. До такого висновку відповідач дійшов проаналізувавши листи ДП Західукргеологія від 30.11.2021 №20274/16/05-21, від 26.11.2021 №20122/16/05-21 та висновок ДП Західукргеологія, лист ТзОВ Західщемпроект від 26.11.2021, в яких міститься інформація щодо незаконного видобутку позивачем корисних копалин.

Оцінюючи такий висновок відповідача, суд зазначає, що відповідно до абзацу першого частини десятої статті 4 Закону України № 877-V посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.

Суд вказує на те, що висновок відповідача про незаконний видобуток корисних копалин на площі 102 га не ґрунтується на безпосередньому встановленні факту видобування корисних копалин на території земельної ділянки понад 11,5 га. Тобто посадові особи відповідача, проводячи перевірку у період з 24.11.2021 по 07.12.2021, мали змогу та повинні були повно та об`єктивно встановити межі площі, на якій позивач здійснює видобування корисних копалин, а не посилатись на документи, які містять інформацію щодо користування надрами в період, який мав місце до початку проведення перевірки.

Суд акцентує увагу на тому, що посадові особи відповідача не провели огляду території, на якій позивачем здійснювався видобуток корисних копалин, не зробили відбору зразків продукції та не призначили експертизу, що було б належним доказом використання позивачем земельної ділянки з метою користування надрами поза межами площі 11,5 га згідно з договором оренди землі від 14.02.2011.

Таким чином, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б достовірно підтверджували обставину відкритого добування позивачем корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га.

Отже, наведені обставини підтверджують те, що об`єкти позивача, які взяті на державний облік не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування, тобто у відповідності до регламентованих частиною сьомою статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря правил та згідно з Інструкцією №108 належать до другої групи, а не до першої, як безпідставно встановив відповідач.

Таким чином, позивач з метою дотримання вимог чинного законодавства, з огляду на віднесення його об`єктів до другої групи 30.07.2018 отримав від Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації дозвіл №-23 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря. Суд зауважує, що у такому дозволі зазначено про відсутність у позивача стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин, які віднесені до основних джерел. Окрім цього, суд додає, що відповідач під час проведення перевірки не встановив факту використання позивачем стаціонарних джерел.

Підсумовуючи наведене, з огляду на те, що об`єкти позивача не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування, зважаючи на відсутність факту викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позиції позивача про відсутність у нього обов`язку у відповідності до частини шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря на отримання дозволу, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Отже, суд вважає, що відповідач сформував необґрунтований висновок про порушення позивачем частин п`ятої, шостої статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря, а відтак і безпідставно виніс оскаржений припис, яким від позивача вимагалося до 13.06.2022 отримати дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря під час відкритого добування корисних копалин з поверхні ділянки, що перевищує 25 га в кар`єрі видобування піску Миколаївського родовища, розташованого на північно-східній околиці м. Миколаєва, Стрийського району, Львівської області, об`єкт якого відноситься до першої групи об`єктів, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що припис відповідача Щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.12.2021 № 554-02 не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати припис Державної екологічної інспекції у Львівській області Щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.12.2021 № 554-02.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області (, місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 98) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватної агрофірми Дністер (, місцезнаходження: 81609, Львівська обл., м.Миколаїв, вул.В.Великого, 4) судовий збір у 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 29 грудня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.