Справа № 560/8944/22
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8944/22
РІШЕННЯ
іменем України

28 грудня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо необхідності проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного фактичного остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

- стягнути з Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, за період з 16.06.2020 року по 25.07.2022 року у сумі 455023,80 (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч двадцять три) грн 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не провів з ним своєчасний розрахунок при звільненні. Грошові компенсації за нетотримане речове майно та за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби відповідач виплатив 15 червня 2020 року. Вказує, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 560/3784/20, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, вирішено стягнути з управління Служби безпеки України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.09.2019 року по 15.06.2020 року в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Також зазначає, що відповідач 18 листопада 2021 року та 25 липня 2022 року виплатив індексацію грошового забезпечення у сумі 84638,95 грн, що не була виплачена ним під час проходження військової служби. Вважає, що фактичний розрахунок при звільненні з військової служби відповідач провів 25 липня 2022 року. Водночас зазначає, що у зв`язку із виплатою середнього заробітку відповідачем на виконання рішення суду у справі № 560/3784/20 за період з 28 вересня 2019 року по 15 червня 2020 року, у цій справі слід стягнути середній заробіток за інший, подальший період - з 16 червня 2020 року по 25 липня 2022 року, за 770 днів.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що застосування положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України з огляду на те, що позивач проходив військову службу, а не перебував на посаді державного службовця чи працівника, є безпідставним та помилковим. Зазначає, що позивачем невірно зазначено його середньоденний заробіток.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року відкрито провадження у цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 20 червня 1996 року по 27 вересня 2019 року проходив військову службу в Службі безпеки України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 560/1473/20, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Управління СБУ у Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2019, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби; зобов`язано Управління СБУ у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 11 червня 2020 року виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки у розмірі 39483,75 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 560/3784/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України в Хмельницькій області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 ; стягнуто з управління Служби безпеки України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 вересня 2019 року по 15 червня 2020 року в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 27 травня 2021 року виплатив середній заробіток у розмірі 39400,00 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі № 560/5286/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; зобов`язано Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 18 листопада 2021 року виплатив індексацію грошового забезпечення у розмірі 4798,50 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2022 року у справі № 560/2294/22, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця грудень 2015 року; зобов`язано Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з врахуванням виплачених сум.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач 25 липня 2022 року виплатив індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року у розмірі 79840,46 грн.

Позивач, уважаючи, що має місце факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача у частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні з військової служби, звернувся до суду із цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спірним у цій справі є стягнення на користь позивача коштів за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), згідно з частиною третьою статті 24 якого закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження військової служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

При цьому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд звертає увагу, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 09 липня 2020 року у справі № 320/6659/18.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання у частині проведення повного розрахунку із працівником.

Оскільки спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд вважає за можливе застосування норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 826/20350/16, від 15 липня 2020 року у справі № 824/144/16-а, від 31 жовтня 2019 року у справі № 2340/4192/18.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що умовами застосування частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому відповідно до правової позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Суд звертає увагу, що статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.

Як встановлено судом, відповідачем при виключенні із списків особового складу управління позивача 27 вересня 2019 року не виплачено всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 25 липня 2022 року, виплативши на виконання рішення суду від 04 квітня 2022 року у справі № 560/2294/22 індексацію грошового забезпечення із застосуванням з урахуванням базового місяця січень 2008 року у розмірі 79840,46 грн.

Початковою датою для нарахування та виплати позивачу середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні є 28 вересня 2019 року, оскільки позивач 27 вересня 2019 року виключений із списків особового складу управління. При цьому в цей день він перебував на військовій службі та отримав грошове забезпечення. Кінцевою датою для нарахування та виплати позивачеві середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні є 24 липня 2022 року, тому що 25 липня 2022 року відповідні виплати були виплачені.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За змістом Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Сторонами не заперечується, що відповідач нарахував індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 4798,50 грн та виплатив її 18 листопада 2021 року. Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року у розмірі 79840,46 грн відповідач виплатив 25 липня 2022 року.

Таким чином відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20, встановлення розміру усіх належних звільненому працівникові сум та розміру сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи.

Тому, з метою належного і достатнього захисту порушених прав позивача, слід встановити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Відповідно до довідки від 20.09.2022 року № 187 щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці до звільнення (липень, серпень 2019 року) середньоденне грошове забезпечення позивача становить 554,17 грн (34358,60 / 62).

За період з 28 вересня 2019 року по 24 липня 2022 року було 1031 день, а тому середній заробіток за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 571349,27 грн (1031 днів х 554,17 грн).

Суд звертає увагу на те, що при загальному розмірі несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення - 84638,96 грн, з відповідача не може бути стягнуто усю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 571349,27 грн, адже така істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Водночас відповідач у разі визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби просить виходити з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16 вказав на те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, які мають враховуватись до спірних правовідносин на виконання вимог статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18 Верховний Суд сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Враховуючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму індексації грошового забезпечення, тому суд вважає за можливе визначити суму відшкодування з урахуванням істотності частки.

Перед визначенням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки виплати індексації грошового забезпечення, суд вважає за доцільне визначити період затримки такого розрахунку при звільненні. Про вказане також зазначає позивач в обґрунтуванні позовних вимог.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 560/3784/20, зокрема вирішено стягнути з управління Служби безпеки України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 вересня 2019 року по 15 червня 2020 року.

Отже, на користь позивача вже стягувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Тому суд доходить висновку про необхідність виключення із загального періоду затримки розрахунку при звільненні (який складає з 28 вересня 2019 року по 24 липня 2022 року - 1031 днів), період, за який на користь позивача вже стягувався середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме за рішенням суду у справі № 560/3784/20 (з 28 вересня 2019 року по 15 червня 2020 року).

Таким чином, надаючи оцінку викладеному, суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням вищевказаних обставин складає 769 календарних днів.

Зокрема, при вирішенні справи суд з`ясував, що істотність частки несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення (84638,96 грн) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить 14,81 % (84638,96 грн / 571349,27 грн х 100).

Отже, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 14,81 % розраховується наступним чином: 554,17 грн (середньоденний заробіток позивача) х 14,81 % = 82,20 грн середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки; 82,20 грн х 769 (дні затримки розрахунку) = 63 211,80 грн.

Таким чином, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 63 211,80 грн з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум у порівнянні із середнім заробітком позивача.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, слід визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2020 року по 24 липня 2022 року включно та стягнути середній заробіток у розмірі 63 211,80 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2020 року по 24 липня 2022 року включно.

Стягнути з Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2020 року по 24 липня 2022 року включно у розмірі 63 211 (шістдесят три тисячі двісті одинадцять) грн 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 грудня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області (вул. Героїв Майдану, 19, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 20001734)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап