Справа № 160/17344/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, з врахуванням індивідуального коефіцієнту стажу та індивідуального коефіцієнту заробітку з 01.07.1984 по 30.06.1989 відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 30.11.2015 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, з врахуванням індивідуального коефіцієнту стажу та індивідуального коефіцієнту заробітку відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
03.11.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) осіб, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано матеріали пенсійної справи позивача.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах.
06.07.2022 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із адвокатським запитом, в якому вказано, що при призначенні довічної пенсії за віком ОСОБА_1 було обрано період для врахування та обчислення індивідуального коефіцієнту за період трудового стажу з 1984 року до 1988 року, що згідно із розрахунком трудової діяльності пенсійним фондом підтверджено та відповідає статті 40 Закону. Та просив надати інформацію відносно вказаної особи, а саме: - який період враховано при призначенні пенсії, згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»; - чи відповідає індивідуальний коефіцієнт вищезазначеному періоду трудового стажу; а також прошу перерахувати пенсію ОСОБА_1 за період трудового стажу з 1984 року по 1988 року з визначенням відповідного індивідуального коефіцієнту.
Позивач не погоджується із відмовою відповідача щодо проведення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, з врахуванням індивідуального коефіцієнту стажу та індивідуального коефіцієнту заробітку з 01.07.1984 по 30.06.1989 відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у солідарній системі, призначення, перерахунку та виплати пенсії визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = См х Вс / 100% х 12, де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 вказаного Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 вказаного Закону.
При цьому, позивач не погоджується з розрахунком ГУ ПФУ в Дніпропетровській області коефіцієнту страхового стажу, що є одним із складових у формулі розрахунку розміру пенсії.
Так, з матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що загальний страховий стаж позивача складає 59 років 09 місяців 03 дні, з них за списком №1 14 років.
Позивач вважає, що страховий стаж за місяці, які повинно бути враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) складає 876 місяців (59 років 9 місяців + 14 років).
Поряд з цим суд, дослідивши наявну в матеріалах справи копію розрахунку пенсії позивача згідно з програмою ППВП ПФУ, вважає за необхідне зазначити, що страховий стаж позивача з якого розраховано коефіцієнт стажу становить безпосередньо 717 місяців.
Суд зазначає, позивач помилково у своєму розрахунку страхового стажу за місяці, які повинно бути враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) двічі враховує пільговий стаж за списком №1.
Що стосується тверджень позивача відносно того, що його страховий стаж складає 73 роки 09 місяців 03 дні, що відповідає 885 місяцям, то такі твердження не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до приписів ч.3 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
З огляду на те, що відповідачем до страхового стажу позивача зараховані неповні місяці роботи позивача як повні, то таке беззаперечно свідчить про сплату позивачем мінімальних страхових внесків за такі місяці.
Отже, з урахуванням викладеного, позивач не довів суду тих обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, не надав доказів, які підтверджують заявлені вимоги, а відповідач довів перед судом правомірність своїх дій та рішень.
Відповідно до ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.
Розподіл судових витрат у порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється, з огляду на відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв