Справа № 420/15547/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.10.2022, щодо відмови в задоволені заяви позивача про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 19.10.2022 року № 76, та зобов`язання відповідача прийняти у позивача присягу адвоката та безоплатно видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона маючи намір стати адвокатом та відповідаючи вимогам, встановленими ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», склала кваліфікаційний іспит та пройшла стажування у відповідності до вимог Закону.

19.10.2022 року відбулося засідання Ради адвокатів Одеської області та на порядок денний було зокрема поставлено питання щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та за результатами розгляду відмовлено в задоволенні заяви на підставі вимог несумісності.

Так у вищенаведеному рішенні зазначено про те, що позивач станом на 15.09.2022 року займає посаду начальника відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду та просить Раду видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю без звільнення з посади, яку вона обіймає на теперішній час.

Таким чином позивач вказує на те, що фактично дані обставини змушують її звільнитись з роботи для того, щоб набути статусу адвоката.

Не погоджуючись із рішенням Ради адвокатів Одеської області про відмову у задоволенні заяви про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю з підстав порушення вимог законодавства сумісності адвокатської діяльності з роботою на посаді начальника відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Відповідачем відзиву на адміністративний позов не надано.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , отримала Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 25 січня 2022 року про складення кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську дальність», видане на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 20 січня 2022 року №138-12/22. Строк дії свідоцтва до 20 січня 2025 року (а.с.16).

На підставі рішення Ради адвокатів Одеської області №63 від 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 направлена для проходження стажування, направлення від 18 лютого 2022 року серії ОД №001946 (а.с.15).

Рішенням від 19 жовтня 2022 року, оформленим витягом з протоколу №76 засідання Ради адвокатів Одеської області, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю вирішено: відповідно до ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» про вимоги щодо несумісності, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її заяви (а.с.10).

Відповідно до змісту вказаного рішення, ОСОБА_1 склала кваліфікаційний іспит, отримала направлення для проходження стажування, закінчила стажування та при звіті проходження стажування отримала позитивний результат. Станом на 15.09.2022 року займає посаду начальника відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду. ОСОБА_1 просила Раду видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю без звільнення з посади, яку вона обіймає на теперішній час.

Отже, рішенням Ради адвокатів Одеської області від 19 жовтня 2022 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з несумісністю, внаслідок зайняття нею посади начальника відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року №5076-VI.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (у редакції, чинній на момент складення позивачем кваліфікаційного іспиту), адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 зазначеної вище статті Закону визначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також нетяжкого злочину, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, дізнавача, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Таким чином, зазначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Крім того, з аналізу частини першої статті 6 Закону вбачається, що обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Ч. 7 ст. 10 №5076-VI встановлено, що результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1) видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2) продовження стажування на строк від одного до трьох місяців.

Ч. 1 ст. 11 Закону №5076-VI передбачено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Відповідно до ст.12 Закону №5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Вимоги щодо несумісності визначає стаття 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Так, відповідно до ч. 1 цієї статті (у редакції від 16.07.2021 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), несумісною з діяльністю адвоката є:

1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції";

2) військова або альтернативна (невійськова) служба;

3) нотаріальна діяльність;

4) судово-експертна діяльність.

Вимоги щодо несумісності з діяльністю адвоката, передбачені пунктом 1 цієї частини, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі).

Отже, несумісною з діяльністю адвоката є, серед іншого, робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Стаття 3 Закону України Про запобігання корупції визначає коло суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.

Зокрема, відповідно до пп. в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання корупції, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Тобто, суб`єктами, на яких поширюється дія даної норми Закону є, зокрема, державні службовці.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 17.03.2016 року обіймає посаду начальника відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду (а.с.17). Тобто, є державним службовцем.

Водночас, з системного аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги.

Проте, жодний нормативний акт не обмежує осіб, які перебувають на публічній, державній службі, службі в органах місцевого самоврядування брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Лише факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог щодо несумісності, поки особа, яка отримала таке свідоцтво, не почне вчиняти дій, які можуть бути визначені як адвокатська діяльність відповідно до статей 1, 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Так, за приписами ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, частина перша статті 19 Закону визначає види адвокатської діяльності, тобто конкретні активні, безпосередні дії, такі як:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та безпосередньо здійснює таку діяльність, однак такі обставини можуть бути усунуті на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Так, згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

За приписами пункту 1 частини першої ст. 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

Таким чином, суд вважає, що відповідач передчасно та безпідставно зазначив в оскарженому рішенні про наявність у позивача, на час розгляду її заяви щодо видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, обставин несумісності, пов`язаних з обійманням посади державної служби, як таких, що перешкоджають отриманню нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

На підставі наведеного нормативно-правового регулювання, слід зазначити, що складання особою присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності.

Отже, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність.

Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що рішення від 19 жовтня 2022 року, оформлене витягом з протоколу №76 засідання Ради адвокатів Одеської області, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, на підставі наявності обставин несумісності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, є протиправним та підлягає скасуванню.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З урахуванням з`ясованих обставин, суд доходить висновку, що для повного захисту порушених прав є необхідність для виходу за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача прийняти рішення про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а тому належать задоволенню.

Водночас, суд доходить висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання привести позивача до присяги адвоката України та безоплатно видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, оскільки такі позовні вимоги є передчасними.

Так, частиною 1 ст. 11 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Таким чином, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено чіткий алгоритм дій ради адвокатів регіону щодо видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльності та відсутні докази того, що відповідачем не буде дотримано встановленого законом порядку.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 992,40 грн., де 992,40 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом (а.с.6).

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Одеської області від 19.10.2022, щодо відмови в задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області від 19.10.2022 року № 76.

Зобов`язати Раду адвокатів Одеської області прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач Рада адвокатів Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд.14, ).

Суддя Іванов Е.А.