Справа № 140/5515/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог

27 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5515/22
Волинський окружний адміністративний суд у складі у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)»: 1) про визнання протиправними дій щодо неврахування вимог абзаців четвертого-шостого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 05 листопада 2003 року по 31 березня 2022 року; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення (з урахуванням виплачених сум) за період з 05 листопада 2003 року по 31 березня 2022 року із врахуванням абзаців четвертого-шостого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; 2) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи» за період з 01 січня 2008 року по 07 жовтня 2009 року; зобов`язання провести нарахування та виплату щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до зазначеного наказу за період з 01 січня 2008 року по 07 жовтня 2009 року; 3) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення підвищення на 10 відсотків посадового окладу за особливі умови служби за проходження служби у кримінально-виконавчій установі закритого типу за період з 18 жовтня 2004 року по 01 липня 2011 року; зобов`язання підвищити на 10 відсотків посадовий оклад за особливі умови служби за проходження служби у кримінально-виконавчій установі закритого типу за період з 18 жовтня 2004 року по 01 липня 2011 року; 4) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 2004-2008 роки; зобов`язання провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 2004-2008 роки; 5) про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у сумі 1509,00 грн, за 2015 рік у сумі 836,25 грн, за 2016 рік у сумі 1512,23 грн, за 2017 рік у сумі 2238,75 грн; зобов`язання провести нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення, включаючи оклад за штатною посадою, з урахуванням підвищень посадових окладів, оклад за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, щомісячної надбавки і доплат постійного характеру, які були встановлені станом на 1 число місяця, в якому здійснювалась виплата матеріальної допомоги, премії, обчисленої як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців (з урахуванням виплачених сум); 6) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби за 2009-2010 роки, 2012, 2014, 2016-2022 роки; зобов`язання провести нарахування та виплату матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби, включаючи оклад за штатною посадою, з урахуванням підвищень посадових окладів, оклад за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, щомісячної надбавки і доплат постійного характеру, які були встановлені станом на 1 число місяця, в якому здійснювалась виплата матеріальної допомоги, премії, обчисленої як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців за 2009-2010 роки, 2012, 2014, 2016-2022 роки; 7) про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на соціально-побутові питання за 2013 рік у сумі 1684,26 грн, за 2015 рік у сумі 2013,97 грн; зобов`язання провести нарахування та виплату матеріальної допомоги на соціально побутові питання за 2013, 2015 роки в розмірі місячного грошового забезпечення включаючи оклад за штатною посадою, з урахуванням підвищень посадових окладів, оклад за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, щомісячної надбавки і доплат постійного характеру, які були встановлені станом на 1 число місяця, в якому здійснювалась виплата матеріальної допомоги, премії, обчисленої як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців з урахуванням виплачених сум; 8) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії військового стану» за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року; зобов`язання провести нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн щомісячно відповідно до зазначеної постанови за період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року; 9) про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплати у період з 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року доплати, визначеної статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII), у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836; зобов`язання здійснити за період із 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року нарахування доплати як громадянину, який працював на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) у розмірі, встановленому статтею 39 вказаного Закону (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум; 10) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення виплати усіх сум, належних у день звільнення (одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням зі служби), зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму одноразової грошової допомоги при звільненні за весь час затримки такої виплати з 01 квітня 2022 року по 29 квітня 2022 року (а.с.40-46).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплати у період з 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року доплати, визначеної статтею 39 Закону №796-XII, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836; зобов`язання здійснити за період із 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року нарахування доплати як громадянину, який працював на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення), у розмірі, встановленому статтею 39 Закону №796-XII (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин пропуску цього строку.

12 грудня 2022 року до суду від позивача надійшла заява (клопотання) про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог. В обґрунтування заяви позивач вказала, що у зв`язку із запровадженням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, початком бойових дій в деяких областях України, загрозою нападу на територію Волинської області її психологічний стан став дуже нестабільним, вона стала неуважною, розсіяною, деморалізованою. Крім того, позивач зазначила, що не має юридичної освіти. Всі ці обставини завадили своєчасно звернутися із позовними вимогами в означеній частині (а.с.87).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року продовжено розгляд справи.

Перевіривши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог з огляду на таке.

Позивач звернулася до суду із цим позовом 16 серпня 2022 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі №6-952цс15 передбачена статтею 39 Закону №796-XII доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам, організаціям управліннями праці та соціального захисту населення, і не входить до структури заробітної плати.

Тобто, слід дійти висновку, що до цих виплат не підлягають застосуванню положення щодо строку звернення до суду, які у статті 233 Кодексу законів про працю України застосовувалися до спорів про оплату праці (ні в редакції статті до 19 липня 2022 року, ні в редакції цієї статті, чинній з 19 липня 2022 року).

У постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі №140/4122/22 та від 19 жовтня 2022 року у справі №140/4564/22 (спір також стосувався нарахування та виплати доплати, визначеної статтею 39 Закону №796-XII, а відповідачем у справі №140/4122/22 також була Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)»), застосовано такі ж правові висновки.

Позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення нарахування та виплати у період з 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року доплати, визначеної статтею 39 Закону №796-XII, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 та зобов`язання здійснити за період із 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року нарахування доплати як громадянину, який працював на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення), у розмірі, встановленому статтею 39 Закону №796-XII (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, заявлені поза межами місячного строку звернення до суду.

Позивач не заперечує факт пропуску строку звернення до суду у вказаній частині позовних вимог. При цьому у заяві про поновлення строку звернення до суду не зазначено жодних поважних причин, які об`єктивно не залежали від позивача та позбавляли її права на звернення до суду у вказаній вище частині позовних вимог у строк, передбачений чинним законодавством.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

З приводу посилання позивача на введення в Україні воєнного стану, то необхідно зазначити, що сам факт введення в Україні воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на своєчасність звернення позивача до суду. Волинська область не відносяться до територій, що є тимчасово окупованими, територій, що знаходяться в оточенні (блокуванні) та/або територій, на яких ведуться активні бойові дії. Крім того, Волинський окружний адміністративний суд не припиняв роботу у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював свою діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу у цій справі, можливість реалізації права на судовий захист.

У свою чергу посилання позивача на нестабільний психологічний стан, неуважність, розсіяність, деморалізованість та відсутність юридичної освіти не є тими об`єктивними перешкодами, які заважали позивачу своєчасно подати позов до суду.

Таким чином, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач не мала реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений КАС України строк.

Суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

За правилами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України строк звернення до суду в частині позовних вимог за взаємопов`язаними позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплати у період з 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року доплати, визначеної статтею 39 Закону №796-XII, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836; зобов`язання здійснити за ці періоди нарахування доплати як громадянину, який працював на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення), у розмірі, встановленому статтею 39 Закону №796-XII (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, а будь-яких обґрунтувань існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено, тому суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду у зазначеній частині позовних вимог на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись частинами першою, другою статті 122, частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення нарахування та виплати у період з 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836; зобов`язання здійснити за період із 05 листопада 2003 року по 01 січня 2006 року, 09 липня 2007 року по 28 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 грудня 2014 року, з 18 липня 2018 року по 31 березня 2022 року нарахування доплати як громадянину, який працював на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення), у розмірі, встановленому статтею 39 вказаного Закону (дві мінімальні заробітні плати), з урахуванням виплачених сум, залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк