Справа № 600/4435/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення без розгляду заяви про забезпечення адміністративного позову

28 грудня 2022 р. м. Чернівці Справа №600/4435/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову поданої до Чернівецької обласної військової адміністрації до пред`явлення позову, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (заявники) про забезпечення позову подана до Чернівецької обласної військової адміністрації (відповідач) до пред`явлення позову, в якій заявники просять суд:

- зупинити дію розпорядження начальника Чернівецької ОВА № 1517-р від 22.12.2022 щодо зобов`язання зареєструвати у новій редакції Статут релігійної організації "Релігійна громада парафії на честь Святого великомученика Димитрія Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Юрківці Чернівецького (Заставнівського) району Чернівецької області", що розташована за адресою: вул. Центральна, 67-а, с. Юрківці, Чернівецький район, Чернівецька область;

- заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі державному реєстратору Управління культури Чернівецької ОВА, приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснюючи державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань відповідні записи та вчиняти інші реєстраційні дії, що стосуються реєстрації Статуту в новій редакції Релігійної організації "Релігійної організації "Релігійна громада парафії на честь Святого великомученика Димитрія Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Юрківці Чернівецького (Заставнівського) району Чернівецької області", , до набрання законної сили судовищі рішенням у справі.

В обґрунтування вказаної заяви, заявники посилались на те, що є членами Релігійної організації "Релігійна громада парафії на честь Святого великомученика Димитрія Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви (УПЦ) села Юрківці Чернівецького (Заставнівського) району Чернівецької області".

Вказували, що 23.12.2022 їм стало відомо про те, що без відома членів Релігійної громади, всупереч її інтересів, без участі керівного органу парафіяльної ради Релігійної громади, без будь-якого документального підтвердження щодо звернення в установленому порядку Законом порядку про реєстрацію Статуту в новій редакції, розпорядженням голови обласної державної адміністрації Руслана Запаранюка за №1517-р від 22.12.2022 зобов`язано зареєструвати у новій редакції Статут релігійної організації "Релігійна громада парафії на честь Святого великомученика Димитрія Чернівецько-Буковинської єпархії Православної Церкви України (ПЦУ) села Юрківці Заставнівського району Чернівецької області.

Вказане розпорядження заявники вважають очевидно протиправним, таким що прийнятий в порушення вимог чинного законодавства.

У зв`язку з вищенаведеним, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заявники просили задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову до пред`явлення позову.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст. ст. 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Відповідно до частини 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Зі змісту наведених процесуальних норм можна дійти до висновку, що заява про забезпечення адміністративного позову подається до адміністративного суду до подання такого позову або на будь-які стадії до розгляду справи по суті за позовом, що підлягає розгляду порядку адміністративного судочинства (тобто, за правилами встановленим КАС України).

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно частин 4, 5 статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 154 КАС України).

Поряд із цим, варто зазначити, що статтею 152 КАС України визначено зміст і форму заяви про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали заяви, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1. ст. 4 КАС України).

Тобто, за змістом статей 4 та 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Із аналізу змісту поданої заяви про забезпечення позову та додатків до неї вбачається, що останній пов`язаний із зміною канонічного підпорядкування релігійної громади, що відбулася через проведення державної реєстрації змін до статуту (викладення останнього в новій редакції).

Суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення релігійної організації врегульовано законом України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-XII (далі - Закон №987-ХІІ).

Відповідно до статті 7 Закону №987-ХІІ релігійні організації в України утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

За правилами, встановленими статтею 12 Закону №987-ХІІ, відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 вказаного Закону.

Частиною 1 статті 14 Закону №987-ХІІ визначено, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, як і рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України (ч. 21 ст. 14, ч. 2 ст. 15 Закону №987-ХІІ).

Отже, законодавець відніс спори, пов`язані з реєстрацією статутів релігійних організацій та припиненням їх діяльності, до цивільної юрисдикції (ч. 21 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 15, ч. 5 ст. 16 Закону №987-ХІІ).

Аналогічний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 809/1025/17.

Також Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію з питань юрисдикції спорів, які виникають щодо проведення реєстрації статуту (положення) релігійної організації, зокрема, у постанові від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій, що позов у справі №910/8132/19 було подано на захист релігійних прав позивача як учасника релігійної організації. Правовідносини, які виникли у справі між позивачем та відповідачем, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади. Такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, слід визначати відповідно до ч. 21 ст. 14, ч. 2 ст. 15 Закону №987-ХІІ.

Як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову, між сторонами існує спір, який стосується правовідносин щодо реєстрації Чернівецькою обласною військовою адміністрацією Статуту релігійної організації "Релігійна громада парафії на честь Святого великомученика Димитрія Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви села Юрківці Чернівецького (Заставнівського) району Чернівецької області" у новій редакції.

Суд наголошує на тому, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Оскільки статтями 14, 15 Закону №987-ХІІ встановлено інший, ніж передбачено КАС України порядок судового провадження у спорах щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, в силу приписів п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів на такі публічно-правові спори не поширюється.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини, які виникнуть між сторонами, у випадку подання позивачами позовної заяви в майбутньому з приводу оскарження розпорядження голови Чернівецької обласної адміністрації Чернівецької ОВА №1517-р від 22.12.2022 не належить до юрисдикції адміністративних судів.

У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду вказаної заяви про забезпечення позову, як такої, що подана на забезпечення позову, що не підлягатиме розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як зазначалось вище, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 154 КАС України).

Також, ч. 2 ст. 167 КАС України визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Оскільки судом встановлено, що заяву про забезпечення позову подано заявниками без додержання вимог правил підсудності, встановлених КАС України, то таку заяву належить повернути заявникам без розгляду.

Керуючись статтями 152, 154, 166, 167, 243, 248 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову поданої до Чернівецької обласної військової адміністрації до пред`явлення позову, - повернути заявникам без розгляду.

Згідно статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш