Справа № 520/126/22
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року № 520/126/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» (вул. Дніпровська, б. 223, кімн. 8-8, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання противоправним та скасування податкового повідомлення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області : №000/12665/1813 та №000/12663/1813 від 30.06.2021 року про застосування штрафних санкцій в загальному розмірі 656776,75 грн., вирішити питання стосовно судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих ТОВ «Титан» () за період лютий-травень 2019 року, жовтень-грудень 2019 року Головним управлінням ДПС у Харківській області складено акт №6816/20-40-18-13-05/30588785 від 20.04.2021 року «Про результати камеральної перевірки ТОВ «Титан» з питання отримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість. На даний акт перевірки ТОВ «Титан» у встановлений законом строк було надіслано заперечення. На підставі даних заперечень в Акт перевірки було внесені певні зміни, що вбачається з листа Головного управління ДПС у Харківській області від 18.06.2021 року №24162/6/20-40-18-13-11 «щодо внесення змін до акту перевірки».

06.08.2021 ТОВ «Титан» поштовим відправленням №920, були отриманні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області про застосування штрафів за порушення строків сплати ПДВ від 30.06.2021 року: №000/12665/1813 на суму 631591, 75 грн. та № 000/12663/1813 на суму 25185,00 грн.

Дані повідомлення рішення 12.08.2021 року були оскаржені до ДПС України.

Згідно рішення ДПС України від 23.11.2021 року, яке позивач отримав 24.12.2021 року скарга ТОВ «Титан» залишена без задоволення.

З прийнятими ГУ ДПС податковими повідомленнями рішеннями позивач не погоджується в зв`язку з порушенням порядку проведення камеральної перевірки, порушення порядку оформлення результатів камеральної перевірки та складання Акту перевірки, порушенням порядку розгляду заперечень на Акт перевірки.

По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана сторонам та отримана ними.

Відповідач відзив на позов до суду не надав. Відповідач належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, передбачені ч. 6 ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з вимогами ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із вимогами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За змістом п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Таким чином, камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів).

Також під час камеральної перевірки може бути перевірена своєчасність: подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

З акту камеральної перевірки № 6816/20-40-18-13-05/30588785 від 20.04.2021 «Про результати камеральної перевірки ТОВ «Титан» з питання отримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період лютий-травень 2019 року, жовтень-грудень 2019 року встановлено порушення п.57.1 розділу ІІ Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями ТОВ «Титан» в зв`язку з несвоєчасною сплатою узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Положеннями п. 86.7 ст. 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акту (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Згідно з п. 86.8 ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, законодавством передбачено обов`язок контролюючого органу складати акт перевірки за результатами проведення камеральної перевірки у разі встановлення порушень і надсилати або вручати його платнику податків, а також право платника податків подавати заперечення на такий акт перевірки, при розгляді контролюючим органом яких платник податку має право брати участь та з урахуванням результатів розгляду яких керівником контролюючого органу (або його заступником) приймається рішення про визначення грошових зобов`язань.

Судовим розглядом встановлено, що позивач отримав 27.05.2021 акт перевірки від 20.04.2021 р. № 6816/20-40-18-13-05/30588785, вказане не заперечується сторонами у справі.

10.06.2021 року ТОВ «Титан» було подано заперечення, надіслані ГУ ДПС у Харківській області поштовим відправленням № 229, яке вручено 14.06.2021 року.

Згідно листа ГУ ДПС в Харківської області № 23309/6/20-40-18-13-11 від 15.06.2021 року ТОВ «Титан» запрошується прийняти участь у розгляді заперечень на Акт перевірки 24.06.2021 року в 10-00 год. Відповідно трекінга Укрпошти зазначений лист отримано позивачем 20.07.2021 року.

Відповідно до листа ГУ ДПС в Харківської області №24162/6/20-40-18-13-11 від 18.06.2021 року «Щодо внесення змін в до акту перевірки» в акт перевірки податковим органом внесено зміни. Зазначений лист отримано ТОВ «Титан» 22.07.2021 року.

04.08.2021 року ТОВ «Титан» отримало з ГУ ДПС в Харківській області лист від 24.06.2021 року №24872/6/20-40-18-13-11 згідно якого Головним управлінням ДПС у Харківській області внесено зміни до акту камеральної перевірки від 20.04.2021 року №6816/20-40-18-13-05/30588785 в частині зміни кількості днів затримки зі сплати податкових зобов`язань по податковим деклараціям з податку на додану вартість. На засіданні Комісії з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок, яке відбулося 24.06.2021 року о 10-00 год за результатами розгляду заперечень ТОВ «Титан» від 09.06.2021 року висновки акту з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за лютий-травень 2019 року, жовтень-грудень 2019 року від 20.04.2021 року №6816/20-40-18-13-05/30588785 переглянуте та прийнято рішення про зарахування штрафу в розмірі 50% та 25 % від погашеної суми податкового боргу.

06.08.2021 року ТОВ «Титан» поштовим відправленням №920, були отриманні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області про застосування штрафів за порушення строків сплати ПДВ від 30.06.2021 року: №000/12665/1813 на суму 631591, 75 грн. та №000/12663/1813 на суму 25185,00 грн.

Дані повідомлення рішення 12.08.2021 року були оскаржені до ДПС України.

Згідно рішення ДПС України від 23.11.2021 року, яке позивач отримав 24.12.2021 року скарга ТОВ «Титан» залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями ДПС України ТОВ «Титан» подано позовну заяву до суду.

Судом першої інстанції також встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області 21.10.2019 було проведено камеральну перевірку ТОВ Титан з питання дотримання термінів сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ), встановлено порушення пп. 57. 1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) (акт перевірки від № 62/20-40-53-04-09/30588785) Перевіркою встановлено, що ТОВ Титан в порушення вимог Кодексу протягом граничних строків не сплачено узгоджені суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість по податковим деклараціям, а саме: за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 року та січень 2019 року на загальну суму 497621,60 грн. На підставі вказаних висновків, Головним управлінням ДПС у Харківській області складено податкові повідомлення-рішення від 15.11.2019 № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф у сумі 350755,18 грн та № , яким зобов`язано позивача сплатити штраф у сумі 292813,96 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені та згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 р. по справі № 520/8511/2020 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № та № від 15 листопада 2019 року. При розгляді даної справи з інтегрованої картки платника податків судом встановлено, що 22.11.2018 контролюючим органом відображено нарахування 336 961,05 грн штрафу за податковим повідомленням-рішенням № від 30 серпня 2018 року, при цьому кошти, які сплачував позивач, зараховувались на погашення боргу за вказаним податковим повідомленням-рішенням, окрім того, також здійснено відображення штрафної санкції (10%) за несвоєчасну сплату штрафу за цим рішенням.

Аналогічно 02.01.2019 відображено в інтегрованій картці платника нарахування 1 389 323,14 грн штрафу за податковим повідомленням-рішенням № від 13 грудня 2018 року та здійснено зарахування коштів в рахунок погашення вказаної суми.

При цьому податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 30 серпня 2018 року про нарахування 336961,05 грн штрафу оскаржено позивачем в адміністративному та судовому порядку, та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 у справі № 520/10852/18 скасовано; податкове повідомлення-рішення № від 13 грудня 2018 року також оскаржено в адміністративному та судовому порядку та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 у справі № 520/2305/19 скасовано.

Згідно акту перевірки від 20.04.2021 р. №6816/20-40-18-13-05/30588785 під час проведення камеральної перевірки, згідно вимог п.п.75.1.1 п.75.1 с.75 Податкового кодексу, відповідно до предмету камеральної перевірки використано податкові декларації з податку на додану вартість від 18.03.2019 року №, від 17.04.2019 року №, від 16.05.2019 року №, від 18.06.2019 року №, від 18.11.2019 року №, від 18.12.2019 року №, від 20.01.2020 року №, ІТС «Податковий Блок». Тобто розрахунок проводився виключно за відомостям, що внесені до інтегрованої карти.

Згідно розрахунку штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень від 30.06.2021 року вбачається, що суми сплаченого боргу за відомостями в розрахунку менше сум, вказаних в платіжних дорученнях ТОВ «Титан» зі сплати ПДВ. Тобто, контролюючий орган здійснював зарахування коштів, сплачених платником податків, в рахунок погашення податкового боргу за сумою, визначеною податковими повідомленнями-рішеннями, щодо яких тривала процедура оскарження, всупереч приписам п.56.18 ст.56 ПК України.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що сума штрафних санкцій, визначена контролюючим органом у оскаржуваних рішеннях, обчислена без урахування вищенаведених обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розрахунків штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень та інтегрованої картки платника податків.

При збільшенні позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням суми грошового зобов`язання відповідачем порушено спосіб реалізації владних управлінських функцій.

Виявлення розбіжностей під час співставлення даних, що містяться у податкових деклараціях платника податків та даних ІТС «Податковий Блок» не доводять склад податкового правопорушення, яке за своєю суттю може бути встановлене на підставі дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку.

Достовірність, повнота нарахування та сплата, зокрема, податку на додану вартість є предметом документальної перевірки відповідно до підпункту 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України.

Аналогічне правозастосування викладене і в постановах Верховного Суду від 01.10.2018 року у справа №821/1648/17, від 29.08.2019 року у справі №808/818/15, від 24.06.2020 року у справі №640/18801/18, від 22.12.2020 року у справі № 640/15334/19.

За наведених обставин суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення внаслідок недоведеності складу податкового правопорушення та порушення способу встановлення останнього.

За правилами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У розумінні пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно вимог пункту 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним податковим періодом з податку на додану вартість є один календарний місяць.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу статтею 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пп. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Положеннями п. 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п. 131.2 ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

На підставі наведених вище норм, суд зазначає, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання.

Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків.

За несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України.

Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених п. 126.1 ст. 126 ПК України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Відповідальність передбачена п. 126.1 ст. 126 ПК України у вигляді штрафу пов`язана із фактом наявності порушення, а саме несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання, і не залежить від способу, в який здійснювалась сплата (погашення) податкового боргу - добровільно чи в порядку п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Оскільки позивачем оскаржувалися в судовому порядку податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 30.08.2018 р. про нарахування 336961,05 грн. штрафу та податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2018 р., податкові повідомлення - рішення № та № від 15 листопада 2019 року, а також невідповідність даних про сплати з розрахунку ДПС з сумами зазначеними в платіжних дорученнях, суд дійшов до висновку, що контролюючий орган здійснював зарахування коштів, сплачених платником податків, в рахунок погашення податкового боргу за сумою, визначеною податковими повідомленнями-рішеннями, щодо яких тривала процедура оскарження, всупереч приписам п. 56.18 ст. 56 ПК України, а тому сума штрафних санкцій, визначена контролюючим органом у оскаржуваних рішеннях, обчислена без урахування вищенаведених обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розрахунків штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень та інтегрованої картки платника податків.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.17 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

У цій справі процедура адміністративного оскарження закінчилася днем отримання позивачем рішення ДФС України за результатами розгляду скарги (підпункт 56.17.3 пункту 56.17 статті 56 ПК України).

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 823/457/18 судом касаційної інстанції зазначено, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, якою визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Разом із тим, суд зазначає, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено наявності достатніх правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням чого суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та протиправність, а також про наявність підстав для їх скасування.

За викладених обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 9851 ( дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят одна ) грн.65 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 6-10, 72-78, 90, 139, 241-246, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» (вул. Дніпровська, б. 223, кімн. 8-8, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання противоправним та скасування податкового повідомлення задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області: №000/12665/1813 та №000/12663/1813 від 30.06.2021 року про застосування штрафних санкцій в загальному розмірі 656 776 (шістсот п`ятдесят шість тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 75 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд 46, м. Харків, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» (вул. Дніпровська, б. 223, кімн. 8-8, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 851 ( дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят одна ) грн. 65 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.