Справа № 640/17928/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 02.11.2017 № 14/26-55-13-02 про виключення з реєстру платників податків єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , та зобов`язати внести відповідний запис до реєстру платників єдиного податку про скасування такого рішення;

- зобов`язати поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи без ПДВ з 30.09.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.11.2017 № 14/26-55-13-02 про виключення із реєстру платників єдиного податку.

Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи починаючи з 30.09.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати спірне рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта мотивовані тим, що з 05.02.2015 по 30.09.2017 позивач перебував на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування 3-ої групи. Рішенням ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.11.2017 № 14/26-55-13-02 ФОП ОСОБА_1 було виключено з реєстру платників єдиного податку на підставі п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України та з врахуванням пп. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього ж Кодексу (а саме у зв`язку із наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів). Вказане рішення від 02.11.2017 № 14/26-55-13-02 було направлено платнику поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 554, яке повернулося 08.12.2017 без вручення з причини «за закінченням встановленого строку зберігання». Таким чином, оскільки до Реєстру платників єдиного податку були внесені відповідні дані на підставі рішення від 02.11.2017 № 14/26-55-13-02, то з 01.10.2017 ФОП ОСОБА_2 вважається таким, що перебуває на загальній системі оподаткування, діяльність та звітність, на якій регламентована ст. 177 Податкового кодексу України. Відтак, на переконання відповідача, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, та відповідно до копії витягу з Реєстру платників єдиного податку вих. № 1089/2655-17-05-21 від 17.07.2015, ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, перебував на податковому обліку в до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, як суб`єкт господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності 3-ої групи.

Упродовж періоду з 01.04.2017 по 19.04.2021 ФОП ОСОБА_1 подавав до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДПС у мм. Києві податкові декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за звітні періоди півріччя 2017 року, 3-и квартали 2017 року та 2017 рік, 1-й квартал 2018 року, півріччя 2018 року, 3-и квартали 2018 року і 2018 рік, 1-ий квартал 2019 року, півріччя 2019 року, 3-и квартали 2019 року і 2019 рік, 1-ий квартал 2020 року, півріччя 2020 року, 3-и квартали 2020 року і 2020 рік, 1 квартал 2021 року.

02.11.2017 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийняте рішення за № 14/26-55-13-02 про виключення із реєстру платників єдиного податку. За змістом цього Рішення податковий орган вирішив виключити ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2017 з підстави, визначеної п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України з урахуванням пп. 8 п. 298.2.3 ст. 298 цього ж Кодексу, а саме «Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та строки:

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів».

В якості документів, що підтверджує наявність підстави для виключення ОСОБА_1 з Реєстру платників єдиного податку визначено довідку про наявність податкового боргу від 02.11.2017 № 2239/26-55-13-02 (за текстом якої станом на 02.11.2017 податковий борг платника з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, становив 2 377,94 грн.), складеної на підставі даних картки особового рахунку платника.

Вказане рішення від 29.12.2015 № 190 було надіслане на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та повернулось 08.12.2017 неврученим з причини «за закінченням встановленого строку зберігання».

Позивачем вказано, що йому не було відомо до моменту отримання листів-повідомлень ГУ ДПС у м. Києві щодо відмов у прийнятті податкових декларацій платника єдиного податку за звітні періоди 2019 - 2020 років, а також отримання від ГУ ДПС у м. Києві разом із супровідним листом від 12.05.2021 вих. № 48810/6/26-15-24-17-24 копії такого рішення.

Вважаючи вищевказане рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не було проведено перевірки з питань своєчасної сплати позивачкою узгоджених сум грошових зобов`язань (камеральної перевірки), внаслідок чого не було встановлено відповідним актом перевірки наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, не було зафіксовано документально дату виникнення та строку наявності податкового боргу як передумови для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом норм п. 291.2 і 291.3 ст. 291 ПК України (тут та надалі в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. 299.10 ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

У свою чергу положеннями абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України передбачено, що платник єдиного податку зобов`язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Згідно з абз. 1 п. 299.11. статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналізуючи зміст наведених норм ПК України, Верховний Суд під час перегляду в порядку касаційного провадження подібних спорів сформував правову позицію про те, що: «підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів» (постанови Касаційного суду від 15.05.2018 у справі № 813/676/17, від 14.07.2021 у справі № 808/224/18).

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд першої інстанції вірно вказав, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку від 02.11.2017 № 14/26-55-13-02 було прийнято контролюючим органом не на підставі акта за наслідками проведеної перевірки за фактом наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено п. 299.11 ст. 299 ПК України, а на підставі доповідної записки структурного підрозділу ГУ ДФС у м. Києві. Доказів на підтвердження протилежного відповідач до суду не подав.

Таким чином, контролюючим органом не було проведено перевірки з питань своєчасної сплати позивачкою узгоджених сум грошових зобов`язань (камеральної перевірки), внаслідок чого не було встановлено відповідним актом перевірки наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, не було зафіксовано документально дату виникнення та строку наявності податкового боргу як передумови для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

В обґрунтування наявності підстав для прийняття контролюючим органом оспорюваного рішення відповідач надав уповноваженому представнику позивача (адвокату) разом із супровідним листом від 21.05.2021 вих. № 48810/6/26-15-24-17-24 копію довідки структурного підрозділу від 02.11.2017 вих. №2239/26-55-13-02. За змістом останньої, управління оподаткування фізичних осіб згідно карток особових рахунків встановило, що ФОП ОСОБА_1 мав заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (а саме станом на 01.04.2017 - 1 115,69 грн., 01.05.2017 - 1 115,69 грн., 01.06.2017 - 1 115,69 грн., 01.07.2017 - 1 115,69 грн., 01.08.2017 - 1 115,69 грн., 01.09.2017 - 2377,69 грн., 30.09.2017 - 2 377,94 грн.

Відповідач всупереч вимог суду не подав до матеріалів справи належних доказів на підтвердження факту наявності у ОСОБА_1 правомірно сформованого податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (як то засвідчений витяг з інтегрованої картки платника відповідного податку за 2017 рік).

Водночас позивач долучив до матеріалів позову засвідчені копії наступних документів:

- Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №159509475 від 14.03.2019, зі змісту якої вбачається, що зареєстрований в 2012 році за ОСОБА_1 об`єкт житлової нерухомості - квартира загальною площею 151,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , був ним відчужений на користь іншої фізичної особи на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.12.2012, про що до Реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний реєстраційний запис від 31.03.2013 за №18327;

- рішення Державної податкової служби України від 17.07.2020 №22890/6/99-00-06-02-04-06 про результати розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 14.06.2017 №9126-06 і від 26.03.2018 №0-2650. За змістом цього рішення, в ході розгляду скарги платника (позивача) ДПС України встановило наступне: відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 відсутня квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 151,60 кв.м. Проте він був власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 151,60 кв.м., - яку відповідно до договору купівлі-продажу відчужено іншій особі 26.12.2012. З урахуванням наведеного ДПС України дійшло висновку про те, що ОСОБА_1 не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за вищезазначений об`єкт у 2016 - 2017 роках, з огляду на що задовольнило скаргу платника та скасувало оспорювані податкові повідомлення-рішення. При цьому, ДПС України зауважило, що дані інтегрованої картки платника (позивача) з названого податку були приведені у відповідність до наведених обставин.

Проаналізувавши зміст цих документів суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що такі свідчать про відсутність у період 2017 року правових підстав для формування в інтегрованій картці платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, (позивача) реальних сум недоїмки (боргу) по сплаті такого податку.

Відтак, контролюючий орган при прийнятті рішення від 02.11.2017 №14/26-55-13-02 про виключення з реєстру платників єдиного податку діяв усупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним і підлягає скасуванню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

За змістом п. 19-3.1 ст. 19-3 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в частині забезпечення формування та реалізації податкової та митної політики виконує інші функції, передбачені законом.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

У свою чергу, п. 1 Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, затверджене наказом ДПС України від 12.11.2020 № 643, передбачено, що Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Згідно зі ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

До реєстру платників єдиного податку вносяться такі відомості про платника єдиного податку: 1) найменування суб`єкта господарювання, код згідно з ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відповідну відмітку у паспорті); 2) податкова адреса суб`єкта господарювання; 3) місце провадження господарської діяльності; 5) ставка єдиного податку та група платника податку; 6) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; 7) дата реєстрації; 8) види господарської діяльності; 9) дата анулювання реєстрації.

У разі зміни відомостей, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 299.7 цієї статті, вносяться зміни до реєстру платників єдиного податку в день подання платником відповідної заяви.

Тобто, відповідно до п. 299.1 ст. 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції правомірно зобов`язав Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку 3-ої групи та відновити відомості у реєстрі платників єдиного податку.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко