Справа № 520/9588/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 р.Справа № 520/9588/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 20.07.21 по справі № 520/9588/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області третя особа Відділ поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області" від 11.06.2020 No 397 та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору логістики та МТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає , що у рішенні жодний довід позивача не спростований та недосліджений, оскільки суд не вжив визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі направлених на обґрунтоване та законне прийняття рішення у справі. Вважає , що наказ начальника ГУНП в Харківській області Управління патрульної поліції в Харківській області No 397 від 11.06.2020 про застосування до начальника сектору логістики та МТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади винесено при не доведені обставини вчинення ним дисциплінарного правопорушення і всупереч ст. 19 Закону України Про Національну поліцію», ст. ст. 12 ч. 1, 13 ч. 2, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки при його прийнятті не встановлено незаконність прийняття наказу від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області» , невраховано при виборі застосування стягнення того , що раніше позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності . Також звертає увагу суду на те , що ні в оскаржуваному наказі, ні у службовому розслідуванні відсутнє посилання за які конкретно дії притягнуто його до дисциплінарної відповідальності. Посилаючись на обґрунтування та доводи , викладені в апеляційній скарзі , просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року , ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог .

Відділ поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області подав до суду пояснення , вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтованою та такою, шо не підлягає задоволенню , просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 без змін.

Головне управління Національної поліції України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає , що посадові особи відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області та ГУНП в Харківській області діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення ; своєчасно , тобто протягом встановленого строку. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 без змін.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 15.02.2017 за № 96 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області.

20 січня 2020 року начальником відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області затверджено функціональні обов`язки начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції Павлюка А. В., відповідно до яких, серед іншого позивач є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово-хімічного і інженерного майна та матеріально-відповідальним за цей напрямок роботи.

Наказом начальника відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області № 43 від 26.03.2020 "Про призначення матеріально- відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області" такою особою призначено начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 , пункт 2 якого містить владний припис щодо зобов`язання позивача у 10-ти денний термін з дня ознайомлення з цим наказом укласти типовий договір з ГУНП в Харківській області про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

09.04.2020 начальник Відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області доповів начальнику ГУНП в Харківській області про те, що капітан поліції ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ ГУНП в Харківській області № 43 від 26.03.2020.

На підставі вказаної доповідної записки 17.04.2020 ГУНП в Харківській області винесено наказ No 808 щодо проведення службового розслідування за обставинами, викладеними в доповідній записці начальника Відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області № 850/119-57/01-2020.

За результатами службового розслідування 10.06.2020 складено висновок службового розслідування відносно поліцейського ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області, який затверджено начальником ГУНП в Харківській області 11.06.2020.

Дисциплінарною комісією встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 допустив порушення службової дисципліни, що виразилося у порушенні:

1) пункту 4 частини 3 статті 1 та частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині невиконання наказу начальника відділу поліції в метрополітені від 26.03.2020 No 43 «Про призначення матеріально- відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області»;

2) пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині невиконання покладеного на нього обов`язку визначеного наказом начальника відділу поліції в метрополітені від 26.03.2020 No 43 «Про призначення матеріально- відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області».

Так, в даному висновку вказано, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні вимог п. 4 ч.3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VІІІ від 15.03.2018, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", керуючись ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відносно начальника сектору логістики та МТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

11.06.2020 ГУНП в Харківській області винесено наказ № 397, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні вимог п. 4 ч.3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VІІІ від 15.03.2018, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" до начальника сектору логістики та МТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Не погоджуючись із наказом ГУНП в Харківській області № 397 від 11.06.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області" від 11.06.2020 № 397 винесений з дотриманням норм чинного законодавства України, та як наслідок, законні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору логістики та МТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відпвідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України Про Національну поліцію №580-VIII від 02 липня 2015 року (Закон №580).

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 18 зазначеного Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Пунктом 2 ч. ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" службова дисципліна - це дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни.

В силу ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі частиною 7 статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Як вбачається з наведених норм, притягнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справі України до дисциплінарної відповідальності можливе лише за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Статтею 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" встановлено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, відповідно до положень зазначеної статті з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Суд зазначає, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

Згідно наведених вище правових норм ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію України", ст. 1, ст. 2 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" дисциплінарна відповідальність виникає за цими нормами лише у осіб, що мають статус поліцейського (ст. 17 Закону) та вчинили під час проходження служби в поліції порушення службової дисципліни.

Поряд з цим, згідно з ч. 9 ст. 14 Дисциплінарного статуту визначають, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Так, на виконання вимог Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (Порядок №893), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 року за №1355/32807.

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо) (п. 4 розділу ІІ Порядку).

Пунктом 1 розділу V Порядку визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (пункт 4 Розділу V Порядку № 893).

Пунктом 6 Порядку № 893 визначено право поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування, подати уповноваженому керівнику письмову скаргу на дії осіб, які його проводять.

При цьому, розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування (пункт 7 Розділу V Порядку № 893).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування (пункт 13 Розділу V Порядку № 893).

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

-надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

- подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

- ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

- подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

- користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Згідно п. 2 Розділу VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення (пункт 1 Розділу VІІ Порядку № 893).

Матеріали справи свідчать, що підставою для винесення оскаржуваного наказу відповідачем слугували висновки службового розслідування від 10.06.2020, який затверджено начальником ГУНП в Харківській області 11.06.2020.

Так, вказаним висновком встановлено, що начальник СЛМТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області № 43 від 26.03.2020 повинен був укласти типовий договір з ГУНП в Харківській області про повну матеріальну відповідальність до 05.04.2020, але даний договір ОСОБА_1 укладений не був, що є порушенням ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України - поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати; забороняється обговорення наказу чи його критика, у зв`язку з чим за результатами службового розслідування встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні вимог п. 4 ч.3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VІІІ від 15.03.2018 у частині невиконання наказу начальника ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області № 43 від 26.03.2020, виданого в межах наданих йому повноважень та відповідно до закону.

Опитаний в ході проведення службового розслідування начальник сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення капітан поліції Павлюк А.В. повідомив, що він ознайомлений з наказом від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області», однак не виконав його так як вважає, що він є незаконним.

В апеляційній скарзі позивач вказує , що Закон України «Про національну поліцію» та інші закони України не передбачають можливість покладання на поліцейського обов`язків матеріально-відповідальних осіб, посада позивача не входить до Переліку посад, перебування на якій передбачає укладання договору про повну матеріальну відповідальність. Ні до посадової інструкції начальника сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення, затвердженої 06.12.2019 начальником ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області, ні до функціональних обов`язків начальника сектору логістики та МТЗ відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , затвердженої 20.01.2020 начальником ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області, до обов`язків позивача ОСОБА_1 не входить укладання типового договору з ГУНП в Харківській області про повну матеріальну відповідальність. Більше того, у функціональних обов`язках начальника сектору логістики та МТЗ відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції Павлюка А.В., затвердженої 20.01.2020 начальником ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області зазначено, що начальник сектору логістики є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово - хімічного майна та матеріально - відповідальним за цей напрямок роботи. Однак, чинне законодавство не передбачає матеріальної відповідальності за «напрямок роботи». Матеріальна відповідальність встановлюється щодо конкретної особи і виключно за не збереження майна. Таким чином, відповідно до вищезазначеного начальник ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області не мав правових підстав видавати наказ від 26.03.2020 № 43 про покладення на ОСОБА_1 обов`язку укладення типового договору з ГУНП в Харківській області про повну матеріальну відповідальність, а позивач не мав обов`язку виконувати явно незаконний наказ.

Матеріали справи свідчать , що наказ від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області» був предметом розгляду у справі № 520/5419/2020.

Так , рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі справі № 520/5419/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 року № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області".

Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 520/5419/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 року № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області". Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 520/5419/2020 залишено без змін.

При розгляді апеляційним судом справи № 520/5419/2020 встановлено , що функціональними обов`язками ОСОБА_1 визначено, що він є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово-хімічного і інженерного майна та матеріально-відповідальним за цей напрямок роботи, тому п. 1 наказу від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області» про призначення позивача матеріально-відповідальною особою є правомірним. Враховуючи те , що призначення ОСОБА_1 матеріально-відповідальною особою визнано судом правомірним (пункт 1 оскаржуваного наказу), покладання на ОСОБА_1 обов`язку укласти договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з пунктом 7 розділу ІІ Інструкції № 828, відповідає вимогам діючого законодавства (пункт 2 оскаржуваного наказу).

Тобто, вказаною постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 520/5419/2020 надано оцінку наказу від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області» та встановлено його правомірність.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності прийняття такого наказу , викладені в позовні заяві та в апеляційній скарзі , є безпідставними та до уваги при розгляді даної справи не приймаються , оскільки вказаною постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 по справі № 520/5419/2020 підтверджено законність наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 року № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області" та надано оцінку таким доводам позивача.

Враховуючи наведене , наказ начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 року № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області" є правомірним та є обов`язковим для виконання.

Як вже вказано вище, ОСОБА_1 не заперечує проти невиконання ним наказу від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області».

Також, у висновках службового розслідування вказано, що за час роботи на займаній посаді капітан поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе переважно з негативного боку. Свої службові обов`язки виконує не в повному обсязі та ставиться до їх виконання не відповідально, законні вказівки та накази керівництва не виконує; допускає порушення службової дисципліни та законності, внаслідок чого неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності; систематично порушує вимоги п. 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме: наказом ВП в меторополітені ГУНП в Харківській області №146 від 18.10.2019 оголошено догану та наказом ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області № 24 від 31.01.2020 оголошено сувору догану.

З матеріалів справи вбачається , що правомірність прийняття наказу ГУНП в Харківській області № 24 від 31.01.2020 була предметом розгляду у справі № 520/3441/2020.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 по справі № 520/3441/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області №24 від 31.01.2020 про оголошення суворої догани начальнику сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення відділу поліції в метрополітені ОСОБА_1 .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 по справі № 520/3441/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 по справі № 520/3441/2020 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказану постанову , суд апеляційної інстанції встановив , що під час визначення виду стягнення керівником враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського та його ставлення до служби, відповідачем не допущено порушень процедури проведення службового розслідування, які б могли бути підставою для скасування спірного наказу, тому дійшов до висновку, що наказ начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області № 24 від 31.01.2020 про оголошення суворої догани начальнику сектору логістики та матеріально - технічного забезпечення відділу поліції в метрополітені ОСОБА_1 є правомірним.

Враховуючи наведене, доводи щодо неправомірності оскаржуваного наказу у зв`язку з тим , що при виборі виду стягнення ГУНП в Харківській області не було враховано і те, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 23 Дисциплінарного статуту Національної поліції України є таким, що раніше не притягувався до дисциплінарної відповідатьності є безпідставними та спростовуються матеріалами справи .

Що стосується доводів ОСОБА_1 на те, що в оскаржуваному наказі не зазначено, за які конкретно дії притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів зазначає, що під протиправними діями слід розуміти порушення вимог норм права, невиконання юридичних обов`язків, закріплених у нормативно-правових документах (актах індивідуальної дії).

В межах цих правовідносин протиправні дії полягали в ігноруванні наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 року № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області" щодо укладення у 10-ти денний термін з моменту ознайомлення з наказом договору про матеріальну відповідальність і саме ця підстава чітко вказана у оскаржуваному наказі і за вчинення саме таких протиправних дій на позивача накладено дисциплінарне стягнення, що свідчить про помилковість доводів позивача.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги зводяться лише щодо незаконності прийняття від 26.03.2020 № 43 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області» , неврахування при виборі застосування стягнення того , що раніше позивач не притягувався до дисциплінарної відповідатьності та відсутність в оскаржуваному наказі за які конкретно дії притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, таким надана оцінка при розгляді справи як у суді першої інстанції так і при розгляді апеляційної скарги. Інших доводів ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області" від 11.06.2020 № 397 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Крім того, у апеляційній скарзі позивачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 по справі № 520/9588/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 26.12.2022 року