Справа № 307/4482/22
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/4482/22
Провадження № 2-а/307/25/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бряник М.М.,

секретар судового засідання Мельник Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Романюк О.П. до поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца Василя Васильовича та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 742248 від 2.11.2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца Василя Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 74 2248 від 2.11.2022 року.

В обґрунтування позовної заяви позивачка посилається на те, що оскаржуваною постановою її, було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ч. 2 ст. 126 та ч.5 ст. 121 КУпАП.

Зазначає, що її притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 2 листопада 2022 року о 6:30 хв. в смт. Буштино по вул. Травнева, вона керувала транспортним засобом марки «Skoda» державний номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія та не пристебнута паском безпеки чим порушила п.2.10 та 2.3 п.п. «а» Правил дорожнього руху.

В обгрунтування незаконності постанови, вказує що 2.11.2022 року о 06.30 год. в смт. Буштино по вул. Травнева, вона була зупинена працівниками поліції нібито за те, що не була пристебнута ременем безпеки. При перевірці наданих нею документів працівник поліції зазначив, що сплив термін дії її водійського посвідчення 21.10.2022 року.

Її пояснення про те, що вона правила дорожнього руху не порушила, та що у період воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами, якщо термін дії посвідчення водія закінчився, працівник поліції до уваги не взяв та виніс постанову про притягнення її до відповідальності.

Під час зупинки транспортного засобу, ні протоколу ні постанови складено не було тому вона була впевнена, що сержант поліції взяв її пояснення як водія до уваги, та жодної постанови не склав. Однак вже через тиждень вона побачила у додатку «Дія» постанову від 02.11.2022 року, тому взагалі вважає такі дії сержанта поліції протизаконними.

5.11.2022 вона виготовила нове водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , де зазначено про те, що попереднє посвідчення було видане 21.10.2020 року вперше строком на два роки.

Звертає увагу суду на те, що наявність у неї посвідчення водія відповідної категорії, допущення її до керування транспортним засобом підтверджується записом нагрудній камері працівника поліції, якою було зафіксовано процедуру роз`яснення прав та надання пояснень водієм. Право керування транспортним засобом категорії «В» вона має з 21.10.2020 року, тому не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Строк дії виданого їй посвідчення водія закінчився 21.10.2022 року.

Посилаючись на розміщені на офіційній сторінці ГСЦ МВС роз`яснення про те, що документи - посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію, термін дії яких закінчився в період воєнного стану, продовжують діяти на всій території України та Постанову Кабінету Міністрів України «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру», ст. 19 Конституції України, ст. 12-1, 20 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні», Постанови КМУ №184 від 3.03.2022 року, вважає дії сержанта поліції неправомірними, а складену ним постанову незаконною та необгрунтованою , винесеною з порушенням її права на захист та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2022 року залучено Головне управління Національної поліції в Закарпатській області до участі у справі в якості співвідповідача.

30.11.2022 від відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі представника В.В. Олексій надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначив, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 , як на підставу для скасування постанови, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Свої заперечення, обґрунтовує тим, що згідно Правил дорожнього руху, обов`язок водія мати при собі посвідчення водія та пред`явити його на вимогу поліцейського, а з оскаржуваної постанови видно що позивач такого посвідчення не мала. При цьому позивач не був пристебнутий ременем безпеки, а відтак ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягнуто правомірно.

Враховуючи зазначене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її предстанвик ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися та 9.12.2022 подали заяви в яких просили справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 205 КАС України вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні 9.12.2022 року позивачка пояснила, що під час зупинки її транспортного засобу жодних постанов про притягнення її до адмінстратвиної відповідальності не складалося. Ствердила, що вона керувала транспортним засобом будучи пристебнутою ремнем безпеки та такий відстебнула лише після її зупинки та під час спілкування з працівниками поліції.

Вона пред`являла посвідчення водія строк дії якого було встановлено до 21.10.2022 року та пояснювала, що має право керування, транспортним засобом на підставі цього посвідченя.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією постанови поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, сержанта поліції Бенца В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серія БАД №742248 від 2 листопада 2022 року, ОСОБА_1 16.12.1979 ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 2 листопада 2022 року о 6:30 хв. в смт. Буштино по вул. Травнева, вона керувала транспортним засобом марки «Skoda» державний номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія та не пристебнута паском безпеки чим порушила п.2.10, 2.3 п.п. «в» та 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивачка звернулася із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, встановлено, що на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

Згідно з пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 5 ст.121 КУпАП передбачає, що порушення правил користування ременями безпеки тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, під час розгляду даної категорії справи необхідно встановити чи здійснювався позивачкою рух на транспортному засобі будучи непристебнутою ременем безпеки та без посвідчення водія.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395, встановлено, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

У постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 742248 від 2.11.2022 року, зазначено, що ОСОБА_1 , керувала транпсортним засобом будучи непристебнутою паском безпеки та без посвідчення водія.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №184 від 3 березня 2022 року «Про деякі питання допуску водіїв до керування транпсортними засобами», установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану , особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» Із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022 № 259/2022 від 18.04.2022 № 341/2022 від 17.05.2022 № 573/2022 від 12.08.2022 № 757/2022 від 07.11.2022, введено в Україні воєнний стан.

В позовній заяві позивачка стверджує, що під час перевірки відповідачем документів, вона пред`являла поліцейському посвідчення водія, строк дії якого закінчився 21.10.2022р.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що позивачка має посвідчення водія серї НОМЕР_3 виданого 5.11.2022 ТСЦ 21443 строк дії якого встановлено до 5.11.2052.

В графі «10» вказного посвідчення, зазначено, що ОСОБА_1 має відповідну категорію «В» з 21.10.2020. Відтак судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на дату притягнення її до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної постанови від 2.11.2022, мала право керування транспортним засобом.

Разом з цим з матеріалів справи не можливо встановити, тих обставин, чи керувала позивачка транспортним засобом без цього посвідчення водія строк дії якого закінчився, та яке за її твердженням вона пред`являла поліцеському, оскільки жодних доказів підтверджуючих ці обставини разом з відзивом до матеріалів справи не додано, як і не додано будь-якого належного та допустимого доказу, який би підтверджував викладені в оскаржуваній постанові встановлені обставини, щодо порушення водієм пунктів 2.1 «а» та 2.3 «в» Правил дорожнього руху.

Таким чином, як встановлено під час розгляду справи працівником поліції, яким винесено оскаржувану постанову, дані норми Закону виконано не було та обставини наявність яких заперечувала позивачка були залишені поза увагою, а відтак не з`ясовано, чи дійсно такі обставини мали місце.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачкою порушень визначених ч.2 ст. 126. ч.5 ст. 121 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки позивач проти вчинення адміністративного правопорушення заперечує, то відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд враховує висновки, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, допущені під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушення та відсутність доказів його вини у вчиненні такого залишають сумнів та вказують на недоведеність її вини у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП.

Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

Між тим, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена інспектором, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 126 та ч.5 ст. 121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, та не спростовується відповідачем.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підставний, оскільки відповідачем не надано доказів, які б вказували на наявність у діях позивачки складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126 та ч.5 ст. 121 КУпАП, оскаржувана постанова винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачкою Правил дорожнього руху України, а тому її слід скасувати, а справу закрити.

У своїх позовних вимогах позивачка просить також оскаржувану постанову визнати протиправною.

Разом із цим, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки положеннями ст. 286 КАС України не передбачено можливості ухвалення рішення про визнання протиправною оскаржуваної постанови, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем також заявлено позов до поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 2 ст. 126 та ч.5 статті 121 КУпАП.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч.5 статті 121 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку - Національної поліції.

Отже, відповідні поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною 2 статті 126 та частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З огляду на наведене, оскільки адміністративний позов заявлено також до поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца Василя Васильовича, який є неналежним відповідачем, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до цього відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №742248 від 2.11.2022 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 та ч.5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца Василя Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 16.12.1979 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца Василь Васильович, адреса м. Тячів вул. Незалежності, 28, Закарпатської області.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 40108913, яке знаходиться за адресою: вул. Ференца Ракоці, 13, м. Ужгород, 88000,

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Головуючий Бряник М.М.