Справа № 160/20490/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 грудня 2022 р. Справа № 160/20490/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2022 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, які виразились у нарахуванні та виплаті протягом 2013 - 2022 років на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які утримувались із пенсійних виплат ОСОБА_4 на виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (справа № 203/1392/13-ц), у розмірах нижчих за мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений ст. 182 Сімейного кодексу України, а також у встановленому даним рішенням суду; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму аліментів на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 2013 по 2022 роки, які утримувались із ОСОБА_4 на виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (справа № 203/1392/13-ц) у сумі 33 066 гривень; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, яка виразилась у ненарахуванні, неутриманні та невиплаті на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які повинні були утримані із ОСОБА_4 із суми донарахованої останньому суми пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/10639/21; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, нарахувати, утримати та виплатити на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 203/1392/13-ц у розмірі 33% від суми донарахованої ОСОБА_4 пенсії за 2019 - 2022 роки на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/10639/21; в порядку досудової підготовки справи витребувати у відповідача інформацію щодо нарахованої та виплаченої пенсії ОСОБА_4 протягом 2013 - 2022 років; а також інформацію щодо суми донарахованої пенсії ОСОБА_4 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/10639/21; третьої особи - відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області інформацію та документи, які стосуються виконання Відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа № 160/10639/21); третьої особи - Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі інформацію та документи, які стосуються нарахованих та виплачених Відповідачем на утримання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 аліментів протягом 2013 - 2022 років на виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (справа № 203/1392/13-ц), в тому числі, і з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/10639/21); враховуючи порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області протягом 2013 - 2022 років вимог чинного законодавства при нарахуванні та виплаті аліментів на виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 203/1392/13-ц, а також невиконанні протягом 2021 - 2022 років даного рішення суду з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 року по справі № 160/10639/21, винести окрему ухвалу, яку направити до керівників Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, а також до прокуратури Дніпропетровської області для відкриття кримінального провадження; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання чинності рішенням суду по цій справі, надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вивчивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, судом враховується наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, якщо такий спір не належить розглядати за правилами іншого, ніж адміністративне, судочинства.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 5, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, способи захисту порушеного права та межі юрисдикції адміністративних судів.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач оскаржує дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, які виразились у нарахуванні та виплаті протягом 2013 - 2022 років на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які утримувались із пенсійних виплат ОСОБА_4 на виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (справа № 203/1392/13-ц), у розмірах нижчих за мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений ст. 182 Сімейного кодексу України, а також у встановленому даним рішенням суду; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, яка виразилась у ненарахуванні, неутриманні та невиплаті на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які повинні були утримані із ОСОБА_4 із суми донарахованої останньому суми пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/10639/21.

При цьому, суд зазначає, що ч. 3 ст. 19 КАС України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В силу положень ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і дослідивши матеріали даної справи, суд зазначає наступне.

За наведених обставин, зважаючи на те, що предметом зазначеного спору є, зокрема, майнова вимога щодо стягнення недоплаченої суми аліментів, суд вважає за можливе прийти до висновку, що дана адміністративна справа не підсудна окружному адміністративному суду.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, суд зазначає, що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів та має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у прийнятті заяви та відкритті провадження за вказаною позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 і 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2016 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі та роз`яснити позивачу, що його позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити позивачу, що його позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу.

Повернути позивачу позовну заяву та усі додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова