Справа № 280/5984/22
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2022 року Справа № 280/5984/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Національної поліції України (далі - відповідач, НПУ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ Національної поліції України №1212 о/с від 15.09.2022 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України, на посаді старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби Національної поліції України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звільнений зі служби в поліції з 15.12.2022 за п. 8 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Національної поліції України №1212 о/с від 15.09.2022. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки його перебування у Збройних Силах України, пов`язане не з переходом на роботу в інше міністерство чи відомство, а у зв`язку із мобілізацію на час дії особливого періоду - правового режиму воєнного стану, введеного на території України. Дії відповідача, що полягали у незаконному звільненні позивача зі служби в Національній поліції України порушують передбачені Конституцією та законами України трудові права та гарантії позивача, зокрема, право на працю та гарантії збереження за ним місця роботи і посади на час військової служби. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

17.11.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає у повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим з наступного. Наказом від 15.09.2022 №1212 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) до Міністерства оборони України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачена обов`язковість проходження військової служби за призовом під час мобілізації (під час воєнного стану), позивач фактично починаючи з 02.04.2022 проходить військову службу в іншому міністерстві - Міністерстві оборони України. Частиною 6 ст. 59 Закону України «Про Національна поліцію» передбачено, що поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції на спеціальному обліку. Поліцейські не можуть одночасно перебувати на двох обліках, військовому (проходити військову службу) та спеціальному в поліції (проходити службу в поліції). Проходження позивачем служби на посаді в поліції та одночасне проходження позивачем військової служби є взаємовиключним. Порядок проходження служби в органах поліції регламентовано спеціальним законом, а саме Законом України «Про Національну поліцію». За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а загальне законодавство підлягає застосуванню виключно у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Категорія військовозобов`язаних, що визначена в абзаці 15 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України, навіть за наявності їх згоди, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Зазначена норма не підлягає подвійному тлумаченню. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

25.11.2022 до суду надійшли клопотання відповідача про залучення до участі у справі №280/5984/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України у зв`язку з тим, що у випадку якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та винесе рішення про поновлення позивача на службі в поліції на посаді старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби НПУ, військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України зобов`язана буде видати наказ про звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

З приводу цього, суд зазначає таке.

Згідно із ч.ч. 2,4,5 ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить суд визнати протиправним і скасувати наказ Національної поліції України №1212 о/с від 15.09.2022, поновити його на службі, отже спірні правовідносини не стосується прав або інтересів Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, подана заява не містить інших доводів, відтак відсутні підстави для залучення третьої особи.

06.12.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, позивач підтримує позовні вимоги, та зазначає наступне. У випадку якщо відповідач вважає, призов позивача на військову службу під час мобілізації, переходом на роботу до іншої організації (Міністерство оборони України) в установленому порядку, то згідно порядку він повинен надати документи якими підтверджено погодження такого переведення з Міністерством оборони України, а також наказ Міністра внутрішніх справ про переведення. Висновок відповідача, що позивач 02.04.2022 не підлягав мобілізації з огляду на приписи ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із тим, що його було поновлено на службі рішенням суду від 10.08.2022 є необґрунтованим та алогічним, оскільки дана норма не могла бути застосована до позивача на той час. В даній справі такою виключною надзвичайною подією є саме запровадження на території України правового режиму воєнного стану та оголошення мобілізації. Саме призов позивача на військову службу задля захисту суверенітету та територіальної цілісності держави фактично унеможливив виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2022. Ці обставини існують по сьогоднішній день і ймовірно так само істотно ускладнять виконання рішення або унеможливлять його виконання у випадку задоволення позовних вимог.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 , полковник поліції, працював на посаді старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби Національної поліції України.

Відповідно до наказу Національної поліції України № 404 о/с ДСК від 21.03.2022 позивача звільнено зі служби в поліції згідно пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

02 квітня 2022 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_2 , згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 квітня 2022 року №46.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у справі 280/3042/22 визнано протиправним та скасований наказ Національної поліції України від 21 березня 2022 року № 404 о/с дск про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України, на посаді старшого інспектора 1-го відділу 4-го управління Департаменту оперативної служби Національної поліції України з 22 березня 2022 року.

На виконання судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року у справі 280/3042/22 наказом НПУ від 11.08.2022 № 1069 о/с дск позивача поновлено на службі в поліції з 22.03.2022.

22.08.2022 до Національної поліції України надійшов рапорт, в якому у зв`язку із проходженням службі в ЗСУ по мобілізації, позивач просив долучити до матеріалів особової справи трудову книжку, ксерокопію військового квитка, витяг з наказу військової частини про призначення, довідку з військової частини про проходження військової служби в ЗСУ.

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.07.2022 № 133 долученого ОСОБА_1 до рапорту, позивача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та зазначено, що з 01 липня 2022 року ОСОБА_1 можна вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 на запит відповідача надав лист від 30.08.2022 № 2478 та довідку в/ч НОМЕР_2 № 727/1466 від 12.08.2022 у яких вказано, що позивач 02 квітня 2022 року призваний на військову службу під час мобілізації та перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 (частина формувач - військова частина НОМЕР_2 ).

15.09.2022 начальником Департаменту оперативної служби НПУ полковника поліції ОСОБА_2 надане до НПУ подання про звільнення зі служби в поліції позивача відповідно до вимог пункту 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) до Міністерства оборони України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

15.09.2022 Національною поліцією України видано наказ № 1212 о/с, яким полковника поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) (до Міністерства оборони України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись із спірним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 статті 18 Закону № 580-VIII передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 ст. 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції на спеціальному обліку. Поліцейським призовного віку на весь період їх служби в поліції надається відстрочка від призову на строкову військову службу (частини четверта, п`ята, шоста статті 59 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга, третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Судом встановлено, що служба позивача у поліції припинена у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) відповідно до п.8 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонам, позивач призваний 02 квітня 2022 року на військову службу під час мобілізації та перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 (частина формувач - військова частина НОМЕР_2 ), що стало підставою для видачі Національною поліцією України спірного наказу від 15.09.2022 № 1212 о/с.

З приводу доводів позивача про те, що його звільнення відбулося з порушенням передбачених ст. 119 Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) та Законів України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд керується наступним.

Відповідно до ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими. Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями ч. 2 ст.39 Закону № 2232-XII громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Статтею 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII передбачено, правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносини врегульовано Законом №580-VIII, Кодексом законів про працю України (згідно з пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону).

Верховний суд у справі №815/6557/16 (№№ К/9901/34056/18, К/9901/34059/18) зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Аналізуючи вказані положення, суд зазначає, що оскільки служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень, статус поліцейського відрізняється від правового статусу працівника визначеного КЗпП України, то застосуванню підлягають норми спеціального законодавства.

Відповідно до п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Порядок №114), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово- лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни, ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду що відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій дер самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Статтею 77 Закону №580-VIII та пунктом 64 Порядку №114 визначений вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах поліції.

В даному випадку Наказом Національної поліції України №1212 о/с від 15.09.2022 позивача звільнено зі служби в органах Національної поліції за п.8 ч.1 ст.77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) до Міністерства оборони України) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені спеціальним законодавством при винесенні наказу №1212 о/с від 15.09.2022.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, дотримання суб`єктом владних повноважень критеріїв правомірності рішень та дій, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України при винесенні спірного наказу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, - відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ),

Відповідач - Національна поліція України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ).

Повне судове рішення складено 23.12.2022.

Суддя Б.В. Богатинський