Справа № 120/9112/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 грудня 2022 р. Справа № 120/9112/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (с. Добрянка, Ямпільський р-н, Вінницька обл., 24513)

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29.06.2022 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати з 12.10.2022 року позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що 19.04.2017 року його звільнено з військової служби. Станом на день звільнення загальна вислуга років становила 24 роки 04 місяці 14 днів, з яких календарної вислуги - 16 років 11 місяців 04 дні, пільгової вислуги 07 років 05 місяців 14 днів. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року у справі № 120/15311/21-а, Адміністрацією державної прикордонної служби України на адресу відповідача було направлено матеріали для призначенні позивачеві пенсії за вислугу років. Відповідач, за наслідками розгляду вказаних матеріалів, рішенням від 18.10.2022 року відмовив у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю календарної вислуги 23 роки, що передбачено п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Ухвалою суду від 09.11.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

14.11.2022 року за вх.№55060/22 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи позивача.

06.12.2022 року за вх. №58552/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в яку заперечує проти задоволення позовних вимог. На підтвердження своєї позиції відповідач зазначає, що відповідно до п. а) ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних років і більше. Тобто, обов`язковими умовами призначення пенсії по вислузі років відповідно до пункту а) ст. 12 Закону № 2262 є: звільнення зі служби, наявність необхідної календарної вислуги років (стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262) на дату звільнення з військової служби. При цьому, як зауважує відповідач, зазначеною законодавчою нормою чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Відповідач вказує, що ним, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року справі № 120/15311/21-а, отримано від уповноваженого структурного підрозділу Адміністрації Державної прикордонної служби України відповідні документи про призначення позивачеві пенсії за вислугою років. Так, згідно вказаних документів у позивача станом на 19.04.2017 року наявна вислуга років 24 років 04 місяці 14 днів, в календарному обчисленні 16 років 11 місяців 04 дні, пільгова 07 років 05 місяців 10 днів. Враховуючи зазначене відповідачем 18.10.2022 року прийнято рішення, яким позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у зв`язку з відсутністю вислуги років.

19.12.2022 року за вх. №60568/22 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, однак в силу положень ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак суд не приймає до розгляду та не бере до уваги під час ухвалення рішення по суті відповідь позивача на відзив.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.04.2017 року № 127-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 19.04.2017 року становила: календарна - 16 років 11 місяців 04 дні; пільгова - 07 років 05 місяців 10 днів; всього - 24 роки 04 місяці 14 днів.

Позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою та просив підготувати та направити необхідні документи до пенсійного органу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Адміністрація Державної прикордонної служби України, за результатами розгляду зазначеної заяви відмовила у надсиланні документів до відповідного пенсійного органу, оскільки позивач станом на дату виключення його зі списків особового складу військової частини має вислугу років у календарному обчисленні лише 16 років 11 місяці 04 днів, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленому п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач, не погоджуючись із вищевказаною відмовою, оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі №120/15311/21-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2022 року, визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідачем отримано подання із необхідними документами Адміністрації Державної прикордонної служби України про призначення позивачу пенсії за вислугу років.

12.10.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

За результатами опрацювання вказаних документів та заяви позивача, відповідачем 18.10.2022 року прийнято рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії. Дане рішення аргументовано відсутністю необхідної календарної вислуги років, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" №2262 (далі Закон №2262).

Пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 (тут і надалі в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби) передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону.

П. "а" ч. 1 ст. 17 Закону № 2262 визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" ст. 1 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується військова служба.

Згідно зі ст. 171 Закону № 2262 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ст. 17 Закону № 2262 визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а ст. 171 цього ж Закону встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом.

Відтак, Закон № 2262 сам по собі не встановлює порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом. Пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років встановлюються Урядом шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Таким нормативним актом є постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року № 393 (далі - Постанова № 393).

Даною постановою, визначено, серед іншого, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років військовослужбовцям - особам офіцерського складу. Зазначена постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а.

Верховний Суд зазначив про необґрунтованість висновку того, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, Верховний Суд вказав на правовий висновок, викладений у постанові від 27.06.2018 року у справі № 750/9775/16-а щодо застосування ст. 12, 17, Закону №2262, у якій наголошено на необхідності врахування приписів підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії; цей висновок враховано під час зарахування позивачу пільгового стажу.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Зазначений принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.

В свою чергу, передбачені ст. 171 Закону № 2262 пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. У зв`язку з таким зарахуванням необхідної кількості років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18, де було вказано, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Відтак, доводи відповідача з приводу того, що призначення пенсії за вислугу років згідно із п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 може бути виключно за умови 23 календарних років, судом відхиляються з огляду на те, що пільговий стаж повинен бути зарахований до календарної вислуги років.

Суд зауважує, що Вінницький окружний адміністративний суд в рішенні від 23.02.2022 року по справі №120/15311/21-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2022 року, в межах даної справи встановив, що період часу 07 років 05 місяців 10 днів (пільгова вислуга) є календарною одиницею виміру та повинен бути врахований до "вислуги років" позивача, яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку ст. 12, 17 та 17-1 Закону № 2262 та Постанови №393, разом із визначеним періодом часу 16 років 11 місяців 04 дні. Крім того, суд у вказаній справі дійшов висновку, що на дату звільнення з військової служби 19.04.2017 року позивач мав вислугу більше 23 календарних років, а саме 24 роки 04 місяці 14 днів (16 років 11 місяців 04 дні + 07 років 05 місяців 10 днів), що вказує на те, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону N 2262-XII.

Згідно з ч. 4 с. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року у справі № 120/15311/21-а, що набрало законної сили, є остаточним, обов`язковим для виконання та врахування пенсійним органом, зокрема, під час вирішення питання по призначення позивачеві пенсії за вислугу років.

Суд зазначає про безпідставність посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на відсутність необхідної календарної вислуги років як на підставу для відмови у призначенні позивачеві пенсії. Вказана підстава не має законного підґрунтя, адже у вищепроцитованому рішенні суду у справі № 120/15311/21-а вже констатовано достатність умов для призначення позивачу відповідної пенсії.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд доходить до висновку про протиправність та необґрунтованість рішення відповідача від 18.10.2022 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років, відтак позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" починаючи з 12.10.2022 року, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 18.10.2022 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років, відповідно з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вбачає за необхідне зобов`язати призначити та виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" починаючи з 12.10.2022 року.

Суд при прийнятті рішення у даній справі також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1974 року у справі "Міллер проти Австрії", в якому Суд вперше установив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року "Гайгузус проти Австрії", у якому якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 18.10.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 12.10.2022 року пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (с. Добрянка, Ямпільський р-н, Вінницька обл., 24513, РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.12.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна