Справа № 580/5022/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року справа № 580/5022/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подала позов до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.07.2022 № 3217/23-00-09-01-11, № 3219/23-00-09-01-11, № 3220/23-00-09-01-11.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що спірні рішення прийняті без проведення фактичної перевірки, а надані результати щодо продажу підакцизних товарів без ліцензії не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені належними доказами. Зокрема, відсутні протокол відповідно до КУпАП, рішення суду, оригінали фіскальних чеків, а акт перевірки не підписаний інспектором. Також зазначає, що використана під час перевірки інформація програмного забезпечення не дає гарантію достовірності та може бути штучно створеною. Крім того, ГУ ДПС у Черкаській області не є державним органом, не може діяти від імені держави та приймати податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені)

10.11.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказував, що за наслідками перевірки діяльності позивача виявлено факти продажу підакцизних товарів без наявності ліцензії, а також проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування РРО щодо найменування підакцизного товару та зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів. Вказані факти підтверджено висновками акту перевірки та належними доказами.

21.11.2022 позивач подав суду відповідь на відзив з подібними позовній заяві доводами.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на підставі наказу відповідача від 13.06.2022 № 668-п, направлень від 16.06.2022 № 1131/23-00-09-01-15 та № 1132/23-00-09-01-15 службові особи відповідача здійснили фактичну перевірку діяльності позивача за місцем провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , за період діяльності з 04.07.2020 до 23.06.2022.

За її наслідками складений акт від 22.06.2022 № 2088/23-00-09-01-16/, в якому зафіксовано, що згідно з даними АІС Податковий блок встановлено продаж алкогольних напоїв за період з 01.11.2021 до 07.11.2021 та тютюнових виробів за період з 01.11.2021 до 08.11.2021 через РРО № без наявності відповідної ліцензії.

Крім того, згідно з даними АІС Податковий блок встановлено продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів через РРО № без застосування коду товарної підкатегорії УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідач прийняв спірні податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій від 15.07.2022:

- № 3217/23-00-09-01-11 на суму 17000,00 грн за реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії;

- № 3219/23-00-09-01-11 на суму 17000,00 грн за реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензії;

- № 3220/23-00-09-01-11 на суму 5100,00 грн за проведення розрахункової операції без використання режиму попереднього програмування РРО щодо найменування підакцизного товару та зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.

За наслідками адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням відповідача від 16.08.2022 № 88/23-00-09-01-17 вони залишені без змін.

Позивач вважає вищенаведені податкові повідомлення-рішення протиправними у зв`язку з чим звернулась в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд врахував ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до вимог підп. 62.1.3 п. 6.2.1 ст. 62 ПК України звірки та перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, є формами податкового контролю.

П. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною перевіркою згідно підп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається така, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Вона здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами 1-4 підп.81.1 ст.81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Суд врахував, що вказаних вимог службовими особами контролюючого органу дотримано.

Стосовно твердження позивача, що спірні рішенні прийняті відповідачем за відсутності у нього повноважень їх приймати, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з підп. 27 п. 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (органами доходів і зборів).

На підставі п. 19-1.1.14. ст. 19 ПК України однією із функцій контролюючого органу є здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням.

На підставі підп. 20.1.10. п. 20.1. ст.20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до підп. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

На підставі ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення його вимог.

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що на відповідача покладені повноваження здійснення перевірки та застосування штрафних санкцій за наявності факту порушення суб`єктами господарювання вимог Закону № 481/95-ВР.

Тому протилежні доводи позивача, суд вважає необґрунтованими.

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 15.07.2022 № 3217/23-00-09-01-11 та № 3219/23-00-09-01-11 на суму 17000,00 грн кожне за реалізацію тютюнових виробів та алкогольних напоїв без наявності ліцензії, суд врахував таке.

На підставі абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Частиною 20 ст. 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до ч. 28 ст. 15 Закону № 481/95-ВР плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством.

На підставі ч. 30 ст. 15 Закону № 481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами є отримання суб`єктом господарювання відповідної ліцензії.

Як установлено судом з акту перевірки за адресою Черкаська обл., м. Сміла, вул. Василя Стуса, буд. 70 б, встановлено продаж алкогольних напоїв за період з 01.11.2021 до 07.11.2021 та тютюнових виробів за період з 01.11.2021 до 08.11.2021 через РРО № без наявності відповідної ліцензії.

При цьому, жодного доказу наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за період з 01.11.2021 до 08.11.2021 позивач не надав.

Відповідно до частин 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

З аналізу встановлених обставин суд з`ясував, що у період з 01.11.2021 до 08.11.2021 у позивача були відсутні ліцензії для здійснення торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Доводи позивача, що використана під час перевірки інформація програмного забезпечення не дає гарантію достовірності та може бути штучно створеною, спростовуються ст. 2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та підп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 ПК України, якими передбачено отримання податковим органом та використання інформації фіскальних звітів з реєстраторів розрахункових операцій.

Отже, відповідач довів порушення позивачем приписів ч. 20 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, про що зазначено в акті перевірки, що передбачає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 5 ч. 2 ст. 17 цього Закону.

Тому суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 15.07.2022 № 3217/23-00-09-01-11 та № 3219/23-00-09-01-11 є правомірними та не підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 15.07.2022 № 3220/23-00-09-01-11 на суму 5100,00 грн за проведення розрахункової операції без використання режиму попереднього програмування РРО щодо найменування підакцизного товару та зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів, суд врахував таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (далі Закон № 265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

З акту перевірки суд встановив, що згідно з даними АІС Податковий блок позивачем у період з 01.08.2020 до 19.08.2020 здійснено продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів через РРО № без застосування коду товарної підкатегорії УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.

Суд врахував, що позивач у позовній заяві не спростовує наявності вказаного порушення. Основним його доводом протиправності вказаного податкового повідомлення-рішення від 15.07.2022 № 3220/23-00-09-01-11 є відсутність повноваження податкового органу його приймати та незаконність використання податкової інформації, що спростовано судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вищевказане порушення під час розгляду справи позивачем не спростоване.

Тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.07.2022 № 3220/23-00-09-01-11 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Стосовно доводів позивача, що акт перевірки не відповідає дійсності, про що свідчить відсутність підпису інспектора Михайла Криволапа, суд враховує висновки Верховного Суду у складі судової палати з справ щодо податків і зборів, викладені у постанові від 19.06.2020 у справі № 140/388/19.

Верховний Суд у вказаному рішенні зазначив, що відсутність в акті перевірки підпису однієї із посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих на підставі такого акта, за відсутності правил проведення перевірки.

Як установлено судом вище на підставі наказу відповідача від 13.06.2022 № 668-п, направлень від 16.06.2022 № 1131/23-00-09-01-15 та № 1132/23-00-09-01-15 службові особи відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 14.06.2022 здійснили фактичну перевірку діяльності позивача за місцем провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 . За її наслідками складений акт від 22.06.2022 № 2088/23-00-09-01-16/ НОМЕР_1 .

Суд врахував, що під час здійснення фактичної перевірки 14.06.2022 були присутні службові особи відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідчить підпис продавця ОСОБА_4 на направленнях.

Тому, на переконання суду, відсутність а акті перевірки підпису ОСОБА_2 не свідчить про недійсність спірних податкових повідомлень рішень за наявності доведеного факту порушення позивачем вимог законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, не стягуються на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 122, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 23.12.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК