Справа № 420/12746/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Четвертак О.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) від 05.08.2022 № 382-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток з час вимушеного прогулу з урахуванням проведених виплат, починаючи з дня звільнення 10.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.08.22 на електронну пошту позивача надійшов лист Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України б/д та б/п., згідно з яким відповідно до наказу № 382-к від 05.08.2022 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції. В наказі №382-к від 05.08.2022 зазначено про звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», а саме в зв`язку з скороченням чисельності державних службовців Адміністрації судноплавства. Однак позивач не попереджався персонально у письмовій формі про наступне звільнення з підстав скорочення чисельності державних службовців Адміністрації судноплавства за 30 днів до звільнення, як це передбачено ст. 87 Закону України «Про державну службу». Відповідно до посадової інструкції начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції, яка затверджена Головою Адміністрації судноплавства від 02.05.2022, дана посада відноситься до категорії «Б» державних посад. Поряд з цим, відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста Відділу з питань запобігання та виявлення корупції, яка затверджена 13.07.2022, тобто посади, яка була запропонована ОСОБА_1 , дана посада відноситься до категорія «В» державних посад. Отже запропонована позивачу посада є нерівнозначною в розумінні положень Закону України «Про державну службу» та є нижчою від посади, яку обіймав позивач. Відповідно до положень Закону, пропозиція вивільнюваному працівнику нижчої посади можливо виключно як виняток. Винятком в даному випадку необхідно розуміти відсутність в структурі та штатному розписі роботодавця інших рівнозначних посад. В посадовій інструкції начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, яка затверджена 13.07.2022, зазначено, що дана посада відноситься до категорії «Б» державних посад, тобто в розумінні Закону України «Про державну службу» є рівнозначною посадою тій посаді, яку займав позивач. Проте Адміністрацією судноплавства позивачу було запропоновано лише єдину посаду, посаду головного спеціаліста відділу з питань запобігання та виявлення корупції, що є нижчою за категорією державних посад ніж та яку обіймав позивач та не запропоновано посади начальника новоствореного відділу з питань запобігання та виявлення корупції, а також жодної іншої рівнозначної посади, що на переконання позивача є порушенням вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та свідчить про недотримання відповідачем процедури звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону. 24.06.22 позивачу на електронну пошту надійшов лист від відповідача, додатком до якого було попередження про наступне вивільнення від 22.06.22. З даного попередження вбачається, що 01.06.22 Адміністрацією прийнято наказ № 130 «Про введення в дію Структури апарату Адміністрації судноплавства та штатного розпису апарату Адміністрації судноплавства на 2022 рік». В зв`язку з введенням структури та штатного розпису апарату Адміністрації судноплавства в дію з 02.06.22 скорочується посада начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції, яку обіймав ОСОБА_1 , а також запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста Відділу з питань запобігання та виявлення корупції. Отже наслідком введення в дію нової структури апарату та штатного розпису є ліквідація Управління запобігання та виявлення корупції і створення Відділу з питань запобігання та виявлення корупції. Таким чином, враховуючи, що позивач займав посаду керівника уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції, яким було Управління запобігання та виявлення корупції, то рівнозначною посадою є посада начальника новоствореної структурної одиниці, а саме начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції. Запропонована посада головного спеціаліста відділу не є рівнозначною тій посаді, яку обіймав ОСОБА_1 та яка була скорочена. Для встановлення рівнозначності посад необхідно керуватися не назвами посад, а посадовими обов`язками, які передбачені для посади начальника відділу, з якої ОСОБА_1 звільнено, посади начальника новоствореного відділу з питань та запобігання та виявлення корупції та запропонованої посади головного спеціаліста новоствореного відділу з питань та запобігання та виявлення корупції. Відповідні посадові обов`язки мають міститись у посадових інструкціях для даних посад, які відсутні у позивача станом на дату звернення до суду. Відповідача, приймаючи рішення про звільнення в зв`язку з скороченням саме ОСОБА_1 не врахував високу кваліфікацію та досвід його роботи. Рішення керівника Адміністрації щодо звільнення позивача прийнято з порушенням діючого законодавства та відповідачем не дотримано порядок звільнення державних службовців, передбачений ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, що є порушенням гарантованих Конституцією України прав на працю.

Ухвалою судді від 16.09.22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; витребувано від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) належним чином завірену копію від 05.08.2022 № 382-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та копії всіх документів, що слугували підставою для його видання.

Ухвалою суду від 04.10.22 клопотання представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) задоволено та постановлено розглядати справу за правилам загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

11.10.22 до суду від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідачем дотримано вимоги ч. 3 ст. 87 Закону з огляду на те, що ОСОБА_1 запропонували вакантну посаду головного спеціаліста відділу. Відповідач зазначає, що в Управлінні запобігання та виявлення корупції, яке існувало до введення в дію нової структури штатна чисельність складала 9 штатних одиниць, що свідчить про те, що відбулось скорочення чисельності працівників в результаті зміни структури. З урахуванням досвіду та кваліфікації ОСОБА_1 йому було запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу.

17.10.22 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої відповідач залишає поза увагою, що запропонована посада не є рівнозначною, обґрунтування чого наведено у позові, та не зазначає виняткових обставин за наявності яких позивачу було запропоновано нижчу посаду державної служби. З огляду на викладене, відповідачем не дотримано вимоги закону щодо порядку звільнення державного службовця. Також відповідачем до відзиву не додано жодного доказу на підтвердження того, що в Управлінні запобігання та виявлення корупції, яке існувало до введення в дію нової структури штатна чисельність складала 9 штатних одиниць, що свідчить про те, що відбулось скорочення чисельності працівників в результаті зміни структури. В результаті введення в дію відповідачем нової структури Управління з питань запобігання та виявлення корупції було ліквідовано та замість нього створено Відділ з питань запобігання та виявлення корупції. Зазначене свідчить про те, що під звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону підпадали всі працівники ліквідованого управління, а тому при прийнятті рішення щодо надання переваги у залишені на роботі Відповідач зобов`язаний був провести порівняльний аналіз кваліфікації та досвіду даних працівників щодо кожної посади в новоствореному відділі з питань запобігання та виявлення корупції в т.ч. й щодо посади начальника цього відділу.

27.10.22 до суду від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України надійшли заперечення на відповідь, згідно з якими у складі Державної служби морського та річкового транспорту України було Управління запобігання та виявлення корупції чисельністю 9 штатних одиниць, та у складі даної структурної одиниці було 2 відділи: - відділ запобігання корупції та організаційно-контрольної роботи, - відділ виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань, начальником якого був позивач. В подальшому, у зв`язку із прийняттям Наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України «Про введення в дію Структури апарату та Штатного розпису апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на 2022 рік» від 01.06.2022 № 130, утворено один Відділ з питань запобігання та виявлення корупції, як самостійний структурний підрозділ. Тобто, у новій структурі, Управління як структурний підрозділ у складі якого перебувало 2 відділи, у тому числі відділ виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань, посаду начальника якого обіймав Позивач, відсутній, натомість залишено одну структурну одиницю Відділ з питань запобігання та виявлення корупції, чисельністю 5 штатних одиниць, із відповідною наявною посадою начальника відділу самостійного структурного підрозділу, яка відноситься до категорії Б1. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 № 89, якою внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 15. від 24.05.2017 № 358, посада, яку обіймав до звільнення Позивач відносилася до категорії Б3. Як свідчить наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту судноплавства України від 01.06.2022 № 130 «Про введення в дію Структури апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та штатного розпису апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на 2022 рік», посада відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань, яку обіймав Позивач, була скорочена, при цьому діючий на той час штатний розпис не передбачав наявність посади відповідної підкатегорії новоствореного відділу. Таким чином, на виконання вказаних повноважень та обов`язків, з метою забезпечення ефективного виконання завдань, що поставлені перед державним органом - Адміністрацією судноплавства, виходячи із наявних відповідних вакантних посад державної служби, професійної підготовки Позивача, його професійних компетентностей (відомостей про освіту, професійний досвід, знання, кваліфікації та компетентності), наявного стажу роботи, запропоновано переведення на відповідну вакантну посаду від якої останній відмовився, що стало підставою для прийняття оспорюваного позивачем наказу. При цьому, посада, що, на думку позивача мала б бути запропонована останньому, а саме начальника відділу, як структурної одиниці самостійного структурного підрозділу (Б1) не є рівнозначною посаді, яку обіймав ОСОБА_1 до її скорочення, адже останній до звільнення обіймав посаду начальника відділу у складі Управління (Б3). Згідно з фактичними обставинами справи, до 01.06.2022 структура Адміністрації судноплавства була затверджена наказом Державної служби Морського і річкового транспорту України від 21.09.2021 № 462 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», яким введено в дію з 27.09.2021 Державної служби морського та річкового транспорту України. Відповідно до якої у складі Державної служби морського та річкового транспорту України було Управління запобігання та виявлення корупції чисельністю 9 штатних одиниць та у складі даної структурної одиниці було 2 відділи відділ запобігання корупції та організаційно контрольної роботи, відділ виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань, начальником останнього був Позивач. В подальшому, у зв`язку із прийняттям Наказом Державної служби морського i внутрішнього водного транспорту та судноплавства України «Про введення в дію Структури апарату та Штатного розпису апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на 2022 рік» від 01.06.2022 № 130, утворено один Відділ з питань запобігання та виявлення корупції» із 5 штатними одиницями. Тобто, у новій структурі, Управління як структурний підрозділ у складі якого перебувало 2 відділи, у тому числі відділ виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань, посаду начальника якого обіймав Позивач, відсутній, натомість залишено одну структурну одиницю - відділ з питань запобігання та виявлення корупції, чисельністю 5 штатних одиниць. Вказані організаційно-розпорядчі акти підтверджують факт скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, відтак спростовують доводи позивача щодо відсутності доказів скорочення чисельності працівників в результаті зміни структури. вказані у відповіді на відзив. Доводи позивача є нерелевантними до оспорюваних правовідносин та такими, що не узгоджуються із фактичними обставинами справи, адже у даному випадку до предмету доказування не відноситься питання щодо скорочення штатних одиниць, які обіймають ідентичні посади, а дослідженню підлягають питання скорочення посади, яку обіймав позивач - така посада була одна у відповідному структурному підрозділі, що спростовує цілком безпідставні та необґрунтовані висновки позивача зазначені у відповіді на відзив. Більше того, зазначаючи такі висновки у відповіді на відзив, позивач не посилається на жодні вимоги законодавства, які б обумовлювали їх обґрунтованість. Зважаючи вищевикладене в сукупності, відповідач, приймаючи на оскаржувані позивачем рішення, діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені законодавством, при цьому доводи позивача щодо невжиття заходів щодо пропозиції всіх рівнозначних посад, які були вакантні у Адміністрації судноплавства», не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються належними, достатніми та достовірними доказами.

Ухвалою суду від 08.11.22 витребувано від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства):

1) копії наказу про призначення на посаду начальника новоствореної структурної одиниці, а саме начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції (згідно наказу № 130 «Про введення в дію Структури апарату Адміністрації судноплавства та штатного розпису апарату Адміністрації судноплавства на 2022 рік»;

2) копії документів, які містять інформацію про кваліфікацію призначеного начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції (відомості про освіту, присвоєння кваліфікаційних розрядів, підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, автором яких є призначений начальник, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку, про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо), відомості щодо стажу роботи, а також відомостей про щодо попереднього місця роботи та посади;

3) інформацію про наявність в Адміністрації судноплавства вакантних посад категорії «Б» в період з 22.06.2022 по 05.08.2022.

Ухвалою суду від 13.12.22 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.06.2022 на підставі наказу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 10.06.2022 № 204-к ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції.

24.06.22 позивачу на електронну пошту надійшов лист без дати та номеру від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, додатком до якого було попередження про наступне вивільнення від 22.06.22 (а.с. 9).

З даного попередження вбачається, що 01.06.22 Адміністрацією прийнято наказ № 130 «Про введення в дію Структури апарату Адміністрації судноплавства та штатного розпису апарату Адміністрації судноплавства на 2022 рік».

В зв`язку з введенням структури та штатного розпису апарату Адміністрації судноплавства в дію з 02.06.22 скорочується посада начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції, яку обіймав ОСОБА_1 .

Також запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста Відділу з питань запобігання та виявлення корупції.

27.07.22 працівниками Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України: заступником начальника Управління начальником відділу по роботі з персоналом та кадрового адміністрування Управління персоналу ОСОБА_2 , начальником відділу організації добору персоналу та професійного розвитку Управління персоналу ОСОБА_3 та старшим державним інспектором відділу роботу з зверненнями громадян, доступу до публічної інформації та взаємодії з громадськістю Управління організації роботи документообігу, цифрового розвитку та взаємодії з громадськістю ОСОБА_4 складено акт № 4, відповідно до якого до відома ОСОБА_1 листом від 24.06.22 № 620/08/14-22 доведено попередження про наступне звільнення від 22.06.2022 б/н щодо скорочення посади, яку він обіймає (протокол фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку № 62 від 24.06.2022).

Листом від 25.07.2022 № 780/08/14-22 до відома ОСОБА_1 доведена інформація про необхідність в одноденний термін після отримання листа направити заяву на ім`я голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про переведення або відмову від переведення на запропоновану посаду, що направлена разом з попередженням про наступне звільнення 24.06.2022 (протокол фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку № 75 від 25.07.2022).

Станом на 27.07.2022 на офіційну електронну пошту Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та на адресу електронної пошти Управління персоналу від ОСОБА_1 не надходили заяви на ім`я голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про переведення на запропоновану посаду.

09.08.22 на електронну пошту ОСОБА_1 надійшов лист Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України б/д та б/п., згідно з яким відповідно до наказу № 382-к від 05.08.2022 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції.

В наказі №382-к від 05.08.2022 зазначено про звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», а саме в зв`язку з скороченням чисельності державних службовців Адміністрації судноплавства.

На переконання позивача, рішення керівника Адміністрації щодо звільнення позивача прийнято з порушенням діючого законодавства та відповідачем не дотримано порядок звільнення державних службовців, передбачений ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, що є порушенням гарантованих Конституцією України прав на працю, що зумовило його звернутися за судовим захистом.

На запит суду Адміністрацією судноплавства було надано копію наказу від 01.06.2022 №130 «Про введення в дію Структури апарату Адміністрації судноплавства та штатного розпису апарату Адміністрації судноплавства на 2022 рік», до якого додано структуру апарату та штатний розпис.

З даних документів вбачається, що загальна чисельність державних службовців Адміністрації судноплавства складає 559 чоловік, при цьому у відділі з питань запобігання та виявлення корупції передбачено 5 посад: начальник відділу та чотири посади головних спеціалістів.

Структуру апарату та Штатний розпис Адміністрації судноплавства на 2022 рік введено в дію з 02.06.2022.

В результаті вказаних змін структури та штатного розпису Адміністрації судноплавства на 2022 рік посада начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції була скорочена.

Саме із цим відповідач пов`язує подальшу пропозицію позивачу переведення на посаду головного спеціаліста Відділу з питань запобігання та виявлення корупції, на яку позивач фактично не погодився, так як вважає, що запропонована посада є нижчою, що дозволено у виключних випадках.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначений наказ необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу».

Як встановлено частинами першою-третьою статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону України «Про державну службу».

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній з 06.03.2021 року та на час звільнення позивача) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, з аналізу частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» слідує, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Тобто вказаними нормами Закону визначено процедуру звільнення державного службовця при реорганізації державного органу.

При цьому, якщо відсутня жодна з цих умов, звільнення державного службовця не можна вважати правомірним.

Так, частиною п`ятою статті 22 та частинами першою, другою статті 41 Закону України «Про державну службу» визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу. Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Отже, за змістом вказаних норм працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Водночас застосування законодавцем у наведених положеннях Закону України «Про державну службу» слова «може» підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не звільняє його від обов`язку дотриматися процедури звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації державного органу.

Крім того, Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом частини першої статті 4 КЗпП законодавство про працю складається з цього Кодексу й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною шостою статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

З огляду на матеріали справи, відповідно до посадової інструкції начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції, яка затверджена Головою Адміністрації судноплавства від 02.05.2022 року дана посада відноситься до категорії «Б» державних посад.

Поряд з цим, відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста Відділу з питань запобігання та виявлення корупції, яка затверджена 13.07.2022, тобто посади, яка була запропонована ОСОБА_1 , дана посада відноситься до категорія «В» державних посад.

Викладене підтверджує доводи позивача про те, що запропонована позивачу посада є нерівнозначною в розумінні положень Закону України «Про державну службу» та є нижчою від посади, яку обіймав позивач.

Відповідно до положень Закону, пропозиція вивільнюваному працівнику нижчої посади можливо виключно як виняток. Винятком в даному випадку необхідно розуміти відсутність в структурі та штатному розписі роботодавця інших рівнозначних посад.

В посадовій інструкції начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції, яка затверджена 13.07.2022, зазначено, що дана посада відноситься до категорії «Б» державних посад, тобто в розумінні Закону України «Про державну службу» є рівнозначною посадою тій посаді, яку займав позивач.

Проте Адміністрацією судноплавства позивачу було запропоновано лише єдину посаду - посаду головного спеціаліста відділу з питань запобігання та виявлення корупції, що є нижчою за категорією державних посад ніж та, яку обіймав позивач та не запропоновано посади начальника новоствореного відділу з питань запобігання та виявлення корупції, а також жодної іншої рівнозначної посади, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та свідчить про недотримання відповідачем процедури звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону.

За правовою позицією відповідача, що дотримано вимоги ч. 3 ст. 87 Закону, оскільки ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу.

Водночас, запропонована посада не є рівнозначною, так як відноситься до категорії «В» державних посад, а позивач звільнено з посади категорії «Б» державних посад.

При цьому відповідач не зазначає виняткових обставин, за наявності яких позивачу було запропоновано нижчу посаду державної служби.

Крім того, на виконання ухвали суду від 08.11.2022, відповідачем до суду надано копію службової записки управління персоналу від 17.11.2022 № 4253/08/17-22, згідно з якою наразі посада начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції є вакантною. Додатково надано інформацію щодо вакантних посад державної служби категорії «Б» станом на 22.06.2022 та 05.08.2022, відповідно до якої були вакантними 76 (станом на 22.06.2022) та 57 (станом на 05.08.2022) посад, відповідно.

Однак, жодна із цих посад запропонована позивачу не була. Тобто за встановлених судом обставин, позивачу було запропоновано лише посаду головного спеціаліста відділу з питань запобігання та виявлення корупції, що є нижчою за категорією державних посад ніж та, яку обіймав позивач та не запропоновано посади начальника новоствореного відділу з питань запобігання та виявлення корупції, а також жодної іншої рівнозначної посади, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та свідчить про недотримання відповідачем процедури звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону.

Вирішуючи спір та відповідаючи у цьому зв`язку на питання про «право» чи «обов`язок» відповідача пропонувати вакантні посади державної служби у значенні частини третьої статті 87 Закону № 889-VI , суд враховує, що в редакції, чинній з 06 березня 2021 року, приписи вказаної статті вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації.

Тобто положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VI дозволяють здійснити цю процедуру (без обов`язкового проведення конкурсу).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року по справі № 640/15797/21(провадження № К/990/20776/22).

Обсяг з`ясованих в цій справі обставин справи дозволяє суду виснувати, що позивачу, перед тим, як видати спірний наказ, не пропонували рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (пропозиція посади головного спеціаліста відділу ніякими винятковими обставинами не обґрунтована).

При цьому, обставин щодо відсутності можливості запропонувати позивачу відповідні посади в цій справі не встановлено. Навпаки, на вимогу суду відповідачем надано до суду два переліки вакантних рівнозначних посад станом на 22.06.2022 (76 посад) та 05.08.2022 (57 посад), жодна з яких позивачу запропонована не була, що не заперечується відповідачем та одночасно ніяк не пояснюється.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що недотримання відповідачем наведених вимог Закону № 889-VI, зокрема частини третьої статті 87, що проявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу вакантних посад державної служби є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яке впливає на остаточний її результат, яким - в контексті цієї справи - є спірний наказ про звільнення. Впливає у тому значенні, що цей наказ не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, а значить є протиправним.

При цьому після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16 та ін., повторював, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Суд вважає цю правову позицію справедливою та застосовною до спірних правовідносин у цій справі.

Слід ще раз наголосити, що частиною третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону №1285-ІХ законодавець чітко визначив можливість звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (зокрема, у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) виключно за відсутності можливості запропонувати йому відповідні посади або в разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

При цьому суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак відповідач у межах спірних правовідносин був зобов`язаний дотриматися визначеної законом процедури вивільнення державних службовців.

Належить підкреслити, що відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не лише права на участь в управлінні державними справами через забезпечення доступу до державної служби, визначеного статтею 38 Конституції України, але і права на працю, оскільки перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у статті 43 Конституції України, а тому за правовою позицією Верховного Суду України, сформованою у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №21-389а13, до відносин публічної служби застосовуються норми трудового законодавства в частині неврегульованій спеціальним законодавством.

Положеннями частин першої та другої статті 42 КЗпП України регламентовано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Натомість, як слідує з установлених судом обставин справи, Адміністрація судноплавства, обмежившись виключно попередженням позивача про можливе наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів до, власне, звільнення позивача, та запропонувавши нижчу посаду за наявності кількох десятків вакантних рівнозначних посад, не вжила жодних заходів з метою працевлаштування позивача, а саме: вакантні посади йому не пропонувалися, питання щодо наявності в нього переважного права на залишення на роботі не вирішувалося.

З огляду на наведене, відповідачем жодна з визначених частиною третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ гарантій при звільненні позивача реалізована не була.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин, суд дійшов висновку щодо протиправності наказу про звільнення позивача, необхідності скасування такого наказу та відновлення порушеного права позивача на працю.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки про доходи № 310 від 27.09.2022, в червні 2022 р. дохід позивача склав 17886,38 грн, в липень 2022 р. 18452,05 грн; середньомісячна заробітна плата становить 18169,22 грн, середньоденна заробітна плата 845,08 грн.

Оскільки днем звільнення позивача є 10.08.2022, що є останнім робочим днем позивача відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, час його вимушеного прогулу становить з 11.08.2022 по 19.12.2022, а всього 91 робочий день. Відтак, в цій частині адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, оскільки позивач підлягає поновленню на роботі саме з 11.08.2022.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Положеннями статті 6 вказаного закону передбачено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України "Про відпустки".

Згідно ст.73 Кодексу законів про працю України встановлено такі святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 травня - День праці; 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 28 червня - День Конституції України; 28 липня - День Української Державності; 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисників і захисниць України.

Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове; один день (неділя) - Пасха (Великдень); один день (неділя) - Трійця.

Отже, враховуючи ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та оскільки період вимушеного прогулу позивача становить з 11.08.2022 по 19.12.2022, який припадає на період запровадженого воєнного стану, суд приходить до висновку, що кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача складає 93 дні (враховуючи два святкові дні: 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисників і захисниць України), в зв`язку з чим середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 78592,44 грн (93 х 845,08 грн = 78592,44 грн).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 78592,44 грн (845,08 грн х 93 робочих днів) без відрахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів, який слід стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 05.08.2022 № 382-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з 11.08.2022.

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 78592,44 грн (сімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 44 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу виявлення корупції, розгляду повідомлень та проведення службових розслідувань Управління запобігання та виявлення корупції Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.12.2022.

Суддя І.В. Завальнюк