Справа № 160/14215/22
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправним та скасування наказу, -
13.09.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій позивач просить: забезпечити доступ до правосуддя та поновити строк позовної давності з підстав визначених в позові; визнати протиправним та скасувати Наказ командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.05.2022 року № 61рс, яким призначено до стрілецького батальону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади солдата ОСОБА_1 стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС 100915А.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: зазначити поважні причини пропуску строку звернення до суду з даними позовними вимогами та надати суду докази поважності таких причин; надати уточнену позовну заяву, в якій уточнити позовні вимоги щодо кожного з відповідачів та/або уточнити склад відповідачів, з наданням її копій відповідно до кількості учасників справи.
07.10.2022 року представником позивача до суду надано клопотання про усунення недоліків, з яким до суду подана уточнена позовна заява із зазначенням Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в якості відповідача. Позовні вимоги змінені не були.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивача наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.05.2022 року № 61 рс призначено до стрілецького батальону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади солдата ОСОБА_1 стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС 100915А. Відповідно до довідки від 30.05.2022 року № 107 ОСОБА_1 працює в Марганецькій загальноосвітній школі І-ІІ ступенів № 7 Марганецької міської ради Дніпропетровської області з 15.08.1996 року на посаді вчителя фізичної культури. Тижневе навантаження у 2021 2022 учбовому році склало 27 годин (1,5 ставки). Відповідно до статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, наукові і науково педагогічні працівники наукових установ та організацій, які мають вчене звання та або науковий ступінь, за умови, що вони працюють відповідно у наукових установах та організаціях за основним місцем роботи не меньш як на 0,75 ставки. Станом на час виникнення спірних правовідносин позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Відзиву на позовну заяву від оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не надходило.
30.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 , в якому представник військової частини просить відмовити в повному обсяці у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . Зазначає, що прийняття рішення про призов позивача на військову службу не входило до компетенції посадових осіб військової частини НОМЕР_2 . Так, згідно з матеріалами адміністративного позову, військовозобов`язаного ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №46 від 03.03.2022 року. Відтак, військовою частиною НОМЕР_2 права позивача в даній ситуації порушеними не були.
Окремо зазначає, що пунктом 233 Положення передбачено, що війсковослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. До військової частини НОМЕР_2 рапорти від позивача відповідного змісту не надходили, а питання про звільнення позивача посадовими особами військової частини НОМЕР_2 не розглядалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 від 07.11.2019 року.
Відповідно витягу з наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.05.2022 року № 61-рс призначено солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС 100915А.
Згідно з довідкою Марганецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 30.05.2022 року № 107, ОСОБА_1 дійсно працює в Марганецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 7 Марганецької міської ради Дніпропетровської області з 15.08.1996 року на посаді вчителя фізичної культури. Тижневе навантаження у 2021 2022 навчальному році складає 27 годин (1,5 ставки).
29.05.2022 року ОСОБА_1 подано рапорт Командиру 2СВ4СР2СБ молодшому лейтенанту ОСОБА_2 в якому просив вжити заходів для звільнення з військової служби з підстави порушення права як громадянина України, а саме відповідно до абз.2.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу не підлягають педагогічні працівники закладів середньої освіти.
20.06.2022 року солдатом стрільцем 2СВ4СР2СБ ОСОБА_1 командиру військової частини № НОМЕР_4 подано рапорт, згідно до якого позивач просить звільнити його у зв`язку з тим, що він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації та не висловлював бажання продовжувати військову службу.
Адвокатом Тумановим С.Г., який у встановленому порядку надає правову допомогу ОСОБА_1 , подано запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У відповідь на запит, ІНФОРМАЦІЯ_6 наданий лист № 1/1260 від 13.07.2022 року, яким повідомлено, що 25.02.2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 добровільно звернувся військовозобов`язаний ОСОБА_3 , 1974 р.н., з метою призову його на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року. У встановленому порядку ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію та за її висновками був визнаний придатним до військової служби. Причин, які б заважали бути призваним до лав Збройних Сил України, військовозобов`язаний ОСОБА_1 не висловлював ні усно, ні письмово, документів, які дають право на відстрочку від призову за мобілізацією, не надавав. Від права на відстрочку як педагогічний працівник відмовився. З урахуванням неодноразових звернень, після оформлення військового квитка 03.03.2022 року згідно наказу № 46 начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 був призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до складу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони. Згідно наказу КВ ОК «Схід» від 09.05.2022 року № 61-РС солдата ОСОБА_1 було призначено до стрілецького батальону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади. З 12.05.2022 року по теперішній час солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у вказаному підрозділі у військовій частині НОМЕР_4 . Напередодні відправки у військову частину солдат надав раторт, в якому зазначив, що є педагогічним працівником та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Позивач вважаючи, що наказом КВ ОК «Схід» від 09.05.2022 року № 61-РС порушеного його права, оскільки він як педагогічний працівник не підлягає мобілізації, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі ч.2. ст. 102, п.п. 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Указом Президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію. П.2. цього Указу постановлено мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно із статтею 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно із статтею 4 частиною 2 Закону №3543-ХІІ встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
У відповідності до статті 4 частин 5 та 6 Закону №3543-ХІІ передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Статтею 22 Закону 3543-ХІІ встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч.1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною другою цієї статті визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
В свою чергу частиною 6 цієї визначені види військової служби, до яких відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указом Президента України затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Пунктом 5 Положення про проходження військової служби, передбачено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Відповідно до п. 251 Положення про проходження військової служби, в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
Згідно з пп. 2 п. 252 Положення про проходження військової служби, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Пунктом 253 Положення про проходження військової служби передбачено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення про ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Згідно з п. 1 Положення про ТЦК та СП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до п. 8 Положення про ТЦК та СП завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Абзацом 11 п. 9 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Абзацом 9 п. 11 Положення про ТЦК та СП визначено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
З системного аналізу зазначених вище положень законодавства, в т.ч. Положення про проходження військової служби та Положення про ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також дослідження наявних матеріалів справи, в т.ч. оскаржуваного наказу КВ ОК «Схід» від 09.05.2022 року №61-РС, слід дійти висновку, що позивача було призвано на військову службу саме ІНФОРМАЦІЯ_6 , в той час як оскаржуваний наказ є лише способом розподілу позивача до конкретної військової частини після його призову на військову службу. В зв`язку з цим скасування оскаржуваного наказу може мати місце лише в разі визнання протиправними дій/рішень ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були передумовою для видання оскаржуваного наказу. Однак, таких позовних вимог позивачем не заявлено.
В даному випадку, відповідачем не приймалочь рішення про призов позивача на військову службу і прийняття такого рішення не входить до компетенції оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
З матеріалів справи вбачається, що позивача було призвано на військову службу під час мобілізації наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №46 від 03.03.2022 року, який позивачем не оскаржується.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » призначено до стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади і питання призову позивача в цьому наказі не вирішувалось.
Відтак, оперативним командуванням «Схід» не було порушено права позивача оскаржуваним наказом.
Частина перша статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В свою чергу частина друга цієї статті передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі №800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі №9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).
До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 264/4263/16-ц).
Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).
В постанові Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 року по справі №803/1252/17 сформовано правовий висновок, відповідно до якого належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.
В цій справі предмет позову (матеріально-правова вимога позивача до відповідача) не містить вимог про визнання протиправними дій/рішень щодо призову позивача, більш того, такі вимоги мали б бути заявлені до іншого суб`єкта, аніж визначений в цій справі відповідач. Фактично, йдеться про повну невідповідність способу захисту права (предмет позову вимог та їх адресата, а також підстав позову), в зв`язку з цим повноваження суду, визначені в ст. 9, 48 Кодексу адміністративного судочинства України, є недостатніми для виправлення такої невідповідності.
Таким чином, підстави для задоволення заявленої вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 09.05.2022 року № 61рс, яким призначено до стрілецького батальону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади солдата ОСОБА_1 стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС 100915А відсутні.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та наявних доказів в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
З огляду на викладене, в задоволенні позову належить відмовити.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, згідно п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська