Справа № 160/14091/22
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2022-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
29 вересня 2022 р. Справа № 160/14091/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
12 вересня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.01.2018 року по 15.01.2020 року в сумі 17800,26 грн. та за період з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року в сумі 327900,66 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.01.2018 року по 15.01.2020 року в сумі 17800,26 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року в сумі 327900,66 грн.

За приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів позовної заяви та відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2019 році вже звертався до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, заявляючи вимоги, зокрема, про:

- визнання протиправними з 01.01.2018 року дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення раніше призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії з 86% до 70% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату заборгованості ОСОБА_1 по пенсії, призначеній відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 86 % відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 року до часу припинення відповідного права або зміни законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у справі №160/11221/19 адміністративний позов задоволено та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 під час її перерахунку з 01.01.2018 року з 86% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум. Вказане рішення набрало законної сили 16.01.2020 року.

Також згідно відомостей з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2022 році звертався до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, заявляючи вимоги, зокрема, про:

- визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправними;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2018 року без обмеження максимальним розміром на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.10.2021 року №ФД 95438 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням зазначених у ній складових та основного розміру пенсії у розмірі 86% відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі №160/124/22 адміністративний позов задоволено частково та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо відмови у здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД 95438 від 28 жовтня 2021 року, станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру його пенсії і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи із розміру пенсії у відсотках від грошового забезпечення, право на які особа набула на момент виходу на пенсію, починаючи з 01.04.2019 року на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФД 95438 від 28 жовтня 2021 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , без обмеження максимального розміру пенсії, із урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 17.03.2022 року.

Як зазначає позивач, рішення суду у справах №160/11221/19 та №160/124/22, відповідачем на момент звернення до суду із даною позовною заявою, не виконані.

У подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії, на виконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у справі №160/11221/19 та від 14.02.2022 року у справі №160/124/22, які набрали законної сили.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.08.2022 року за вих. № 24682-19587/Б-01/8-0400/22, позивача повідомлено, що доплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 15.01.2020 в сумі 17800,26 грн. та за період з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року в сумі 327900,66 грн. буде виплачена згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 р. №20-1 та після надходження бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати перерахунку пенсії за вищезазначені періоди, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Отже, як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги позивача фактично зводяться до оскарження бездіяльності відповідача щодо неналежного, на його думку, виконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у справі №160/11221/19 та від 14.02.2022 року у справі №160/124/22, які набрали законної сили. Позивач вважає, що при виконанні зазначеного рішення суду, відповідачем протиправно не здійснено виплату пенсії за період з 01.01.2018 року по 15.01.2020 в сумі 17800,26 грн. та за період з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року в сумі 327900,66 грн.

Тобто, предметом спору у цій справі є невиконання (неналежне виконання), на думку позивача, рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у справі №160/11221/19 та від 14.02.2022 року у справі №160/124/22.

Вирішуючи питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі, суд зазначає наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, про наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звернув увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі № 820/4261/18.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Проаналізувавши предмет позову у цій справі, та враховуючи наведені норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що вказаний позов спрямований на виконання іншого судового рішення.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення суду. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Тому, суд приходить висновку, що вказаний спір належить розгляду у порядку ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України в межах справи №160/11221/19 та справи №160/124/22, а тому необхідно відмовити у відкритті провадження у даній справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 14, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з матеріалами позову надіслати позивачу.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева