Справа № 200/4798/22
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року Справа№200/4798/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з квітня 2017 року виплат пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої пенсії за період: квітень 2017 року жовтень 2018 року в сумі 29126,80 грн. на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з квітня 2017 року виплат пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої пенсії за період: квітень 2017 року жовтень 2018 року в сумі 29126,80 грн. на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є пенсіонерам, у зв`язку з введенням на території Донецької області була вимушена зареєструватися як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до міста Запоріжжя, що підтверджується довідкою від 23.12.2014 року №. Позивач зазначає, що вона звернулась до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, в результаті чого її було взято на облік у вказаному відділенні ПФУ ,а також призначено нарахування та виплату пенсії за віком. Позивач вказує на те, що з квітня 2017 року виплату пенсії їй було припинено з невідомих причин.

Також позивач зазначає, що в травні 2018 року вона змінила місце свого проживання та була зареєстрована у м. Мирнограді Донецької області, після чого звернулась та стала на облік до Управління пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (наразі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як правонаступник), та виплату пенсії їй було поновлено у листопаді 2018 року, при цьому, нарахована пенсія за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року обліковуються в ГУ ПФУ в Донецькій області та будуть їй виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року №1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень щомісяця в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленому на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року відкрито провадження в адміністративній справи та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач 1 вказує, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області (управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя) як особа переміщена з тимчасово окупованої території з грудня 2014 року. З грудня 2014 по ківтень 2017 року, ОСОБА_1 здійснювалось нарахування та виплата пенсії. В квітні 2017 року виплату пенсії позивачу було призупинено Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області. Відповідач зазначає, що у зв`язку зі зміною місця проживання ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Донецькій області, тобто, на даний час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області як особа переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 01.10.2018 по теперішній час. Відповідач 1 наголошує, що починаючи з 01.10.2018 року позивачу поновлено виплату пенсії, та відповідно сума невиплачених пенсійних коштів за період з 01.04.2017 року по 30.09.2018 року складала 29126,80 грн., яка буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року №1165.

Відповідач 1 зазначає, що відповідно до Порядку 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. Облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання). Пенсійні виплати за минулий період згідно з Порядком 1165 проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. Відповідач вказує, що суми пенсії за минулий період ОСОБА_1 обліковані Головним управлінням та включені до переліку отримувачів станом на 1 січня 2022 року. Відповідно до означеного Порядку в листопаді 2022 року проведено виплату коштів на погашення заборгованості в розмірі 530,00 грн. в межах бюджетних призначень, отже, залишок пенсійних виплат за минулий період складає 28596,80 грн.

З огляду на зазначені обставини відповідач 1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача не погодившись з доводами відповідача 1 викладеними у відзиві на позовну заяву надала відповідь на відзив, та наголошував на тому, що посилання відповідача 1 на Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року №1165 є безпідставним, оскільки частиною 3 статті 4 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Крім того, заперечувала доводів відповідача 1 стосовно того, що ним виплачена заборгованість з пенсії в розмірі 530 грн., оскільки вважає, що останнім не надано належних доказів.

На підставі вище викладеного наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач вказував на те, що за інформацією відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг разом з відділом опрацювання пенсійної документації та з питань житлових субсидій та пільг №1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.08.2014 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області за матеріалами електронної пенсійної справи як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV зі статусом внутрішньо переміщеної особи на підставі довідки від 23.12.2014 року №. Однак, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 знято з обліку внутрішньо переміщених осіб в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік переміщених осіб, тому з 01.04.2017 року виплату пенсії позивачу призупинено. З огляду на зазначені обставини управління вважає, що приймаючи рішення про призупинення виплати пенсії позивачу воно діяло у межах та у спосіб визначений чинним законодавством, отже, на його думку відсутні підстави для задоволення позову.

Представник позивача не погодившись з доводами відповідача 2 також подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого спростовувала доводи відповідача 2 та просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначена пенсія за віком довічно, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Запоріжжя, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 23.12.2014 року № .

Місто Донецьк включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з грудня 2014 року перебувала на обліку в Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (наразі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області), як внутрішньо переміщена особа.

Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем 2, позивач отримував пенсійні виплати в Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (наразі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) до квітня 2017 року.

Матеріалами справи підтверджено, що пенсія позивачу була призупинена з квітня 2017 року, у зв`язку з тим, що її було знято з обліку внутрішньо переміщених осіб в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік переміщених осіб.

17.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про виплату пенсії, відповідно до якої просила запросити її пенсійну справу з Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.08.2022 року № 0500-1502-8/50210 встановлено, що виплату пенсії на підставі її заяви від 17.05.2018 року поновлено з листопада 2018 року.

З Підсистеми ППВП встановлено, що ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року нарахована пенсія в розмірі 29126,80 грн.

Листом від 17.08.2022 року № 0500-1502-8/50210 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило представника позивача про те, що нараховані пенсійні виплати за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року в сумі 29126,80 грн. обліковуються в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та будуть виплачені на умовах окремого порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень.

Згідно виписки з підсистеми ППВП встановлено, що позивачу у листопада 2022 року виплачена частина суми заборгованості в розмірі 530 грн., відповідно до Постанови КМУ № 1165.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи заборгованість з пенсії за період квітень 2017 року по жовтень 2018 року становить 28596,79 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить висновку, що спірними питаннями цієї справи є правомірність дій відповідача 2 щодо припинення позивачу пенсії з 01 квітня 2017 року, а також правомірність дій відповідача 1 щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року в розмірі 28596,79 грн.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що жоден з вищезазначених випадків щодо позивача не застосований управлінням та не доведений.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплати пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Однак, суд зазначає, що згідно з положеннями статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій встановив обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву посилається на те, що пенсія позивачу була призупинена у зв`язку зняттям позивача з обліку внутрішньо переміщених осіб в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік переміщених осіб.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ніхто не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії по втраті годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд зазначає, що відсутність у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не може позбавляти її права на отримання пенсії за віком через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб та отримання відповідної довідки.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача 2 при прийнятті рішення про призупинення виплати пенсії з 01 квітня 2017 року ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Крім того, враховуючи те, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань, суд вважає, що відповідач 2 протиправно при взятті на облік позивача не виплатив їй заборгованість з пенсії за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимогі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Стосовно посилання відповідача на Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі Порядок № 1165), яким визначено механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі - пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - отримувачі).

Пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік (пункт 1 Порядку № 1165).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1165 облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи) (далі - рішення), та у cформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період (далі - перелік отримувачів).

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Кошти для проведення пенсійних виплат за минулий період включаються до плану-графіка поденного фінансування виплати пенсій і видатків на утримання апарату Пенсійного фонду України, передбаченого Порядком покриття тимчасових касових розривів Пенсійного фонду України, пов`язаних з виплатою пенсій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року № 1080 (пункт 5 Порядку № 1165).

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду справи не виплачена сума заборгованості з пенсії позивачу за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року становить 28596,79 грн.

З огляну на викладене, суд приходить висновку, що відповідач 1 протиправно не виплатив позивачу заборгованість з пенсії за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року в сумі 28596,79 грн.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати її пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплат пенсії за віком ОСОБА_1 , визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтеня 2018 року в сумі 28596,79 грн., зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої пенсії за період з 01 квітень 2017 року по 31 жовтень 2018 року в сумі 28596,79 грн. на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню на користь позивача підлягає 974,34 грн. понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в сумі 649,56 грн., з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в сумі 324,78 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з квітня 2017 року виплат пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої пенсії за період: квітень 2017 року жовтень 2018 року в сумі 29126,80 грн. на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплат пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 жовтеня 2018 року в сумі 28596,79 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму невиплаченої пенсії за період з 01 квітень 2017 року по 31 жовтень 2018 року в сумі 28596 (двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 79 копійок на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 649 (шістсот сорок дев`ять) гривень 56 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: пр.Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 324 (триста двадцять чотири) гривні 78 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 23 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська