Справа № 300/615/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/615/21 пров. № А/857/12676/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

суддя (судді) в суді першої інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-233-17 від 25 січня 2021 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4488,04 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Вказує, що в період своєї господарської діяльності систематично та своєчасно сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок, ЄСВ). Так, станом на 31 грудня 2019 року у неї була відсутня заборгованість зі сплати Єдиного внеску та станом на 31 грудня 2020 року у неї була наявна переплата в сумі 56 грн. Вважає, що оскільки станом на 31 грудня 2020 року вона не мала заборгованості зі сплати єдиного внеску та впродовж 2020 року добросовісно виконувала обов`язок щодо повноти та своєчасності його сплати, жодної недоїмки зі сплати єдиного внеску нею не допущено та, як наслідок, спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-233-17 від 25 січня 2021 року є протиправною.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу № Ф-233-17 від 25.01.2021 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4488,04 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що штраф і пеня згідно з Рішенням № від 09 червня 2020 року були безпідставно застосованими до позивача, і сплата згідно платіжних доручень від 21 вересня 2020 року у розмірі 1040 грн, від 20 жовтня 2020 року, 20 листопада 2020 року та 17 грудня 2020 року по 1100 грн неправомірно була зарахована контролюючим органом по черговості як сплата штрафних санкцій та пені, оскільки мала зарахуватись як сплата позивачем чергових нарахувань єдиного внеску. Як наслідок, позивачем було вчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2020 рік, а тому у ОСОБА_1 відсутня недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 4488,04 грн. згідно оскаржуваної вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивач впродовж 2014-2016 років несвоєчасно сплачувала ЄСВ. Вказує, що при несвоєчасній сплаті (погашенні недоїмки) пеня та штрафні санкції нараховуються в картці особового рахунку довідкою та нараховуються (оформляються) рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені у порядку визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Звертає увагу на те, що на підставі цих даних та відповідно до вимог чинного законодавства було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 21.10.1997 серія В00 № 501627 (а.с. 14), довідкою про взяття на облік платника податків від 14.12.2012 № 12845 Форма № 4-ОПП (а.с. 15) та відповідними ліцензіями (а.с. 44, 45).

В господарській діяльності позивач використовує найману працю іншої особи - ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам (таблиця 6 до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Форма № Д4.

При поданні звітності у серпні 2020 року ОСОБА_1 в Електронному кабінеті платника податків встановлено, що 19.08.2020 відповідачем здійснена 81 операція з кодом 3N4 та з кодом 3NЦ та у графі «Назва рішення» навпроти вказаних операцій зазначалося «рішення про застосування штрафних санкцій та пені за неспл/неперерах/несвоєч сплату ЄВ п.р. № по Розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ №000879/09-19-51-33/ НОМЕР_1 від 10.06.2020». Таким чином, відповідачем нараховано штраф у сумі 3843,49 грн (операції з кодом 3N4) та пеню в сумі 709,09 грн (операції з кодом 3NЦ), разом 4 552,58 грн штрафних санкцій. При цьому, як слідує із матеріалів справи, до 19.08.2020 за позивачем не обліковувалося жодної заборгованості зі сплати єдиного внеску.

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 01.10.2020 звернулася до відповідача з листом про надання роз`яснень щодо проведених у Електронному кабінеті платника податків операцій (а.с. 66).

У відповідь на звернення позивача відповідач надав письмову відповідь, зазначивши, що 09.06.2020 винесено Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.02.2014 по 12.04.2019, яке відправлено позивачу поштовим зв`язком та повернуто у зв`язку з відсутністю позивача за місцем знаходження (а.с. 68-70). Разом з тим, жодної інформації про те, коли саме позивачем допущено порушення вимог законодавства та який порядок обчислення сум штрафних санкцій та пені був застосований відповідачем при їх розрахунку, надано не було.

Позивач повторно звернулася до відповідача листом від 31.12.2020, який скеровано через електронний сервіс Електронний кабінет платника податків (а.с. 74). Відповідачем лист отримано 31.12.2020, реєстраційний номер 2232/10 (а.с. 75). У листі позивач пояснила, що Рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій не отримала, просила надати інформацію про номер (штрихкод) поштового відправлення та копію повідомлення про вручення, в якому зазначено причини невручення листа. Крім цього, позивач просила надати копію рішення № про застосування санкцій та пені із зазначенням дати виникнення боргу, суми боргу, дати погашення боргу, кількістю днів затримки сплати грошового зобов`язання, відсотків і суми нарахованої штрафної санкції та пені, розрахунок штрафної санкції.

Однак, повторне звернення ОСОБА_1 з приводу застосування штрафів та нарахування пені по сплаті Єдиного внеску було залишено без уваги.

25.01.2021 відповідачем сформовано вимогу про сплату недоїмки по сплаті єдиного внеску, де нараховані за рішенням № від 10.06.2020 штрафні санкції та пеня уже відображені як недоїмка по сплаті ЄСВ.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2 464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Положеннями частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Нормами частини 2 статті 25 Закону України №2464-VІ передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Частиною 6 статті 25 Закону України №2464-VІ визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до частин 10, 11 статті 25 Закону України № 2464-VІ, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, в тому числі: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, 18 березня 2020 набрав чинності Закон України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено, серед іншого, пунктом 911 такого змісту:

« 911.1. Тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року:

несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів);

несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів. При цьому абзаци другий та третій пункту 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону щодо такого порушення, вчиненого у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року, не застосовується.

911.2. Протягом періодів з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню».

Таким чином, враховуючи зміни законодавства, спрямованого на підтримку платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), несвоєчасність сплати платником податків єдиного внеску у квітні та у травні 2020 року не може бути підставою для застосування штрафних чи інших фінансових санкцій.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Крім того, з аналізу вищезазначених норм слідує, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені, обов`язково слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що позивачем не було забезпечено своєчасної сплати сум єдиного внеску протягом 2014-2016 років відповідно до норм чинного законодавства та, як наслідок, у позивача була наявна недоїмка.

Колегія суддів не погоджується з вказаними доводами відповідача з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що станом на початок 2014 року у ОСОБА_1 була наявна переплата ЄСВ на суму 1064,31 грн. При цьому, згідно витягу з картки особового рахунку позивача з 2014 рік, позивачу нараховано ЄСВ у сумі 8 274,80 грн, а саме:

1) 08.02.2014 - 925,86 грн (за грудень 2013);

2) 08.02.2014 - 983,16 грн;

3) 20.02.2014 - 983,17 грн (за січень 2014);

4) 20.03.2014 - 737,38 (за лютий 2014);

5) 21.04.2014 - 712,80 (за березень 2014);

6) 20.05.2014 - 491,59 грн (за квітень 2014);

7) 20.06.2014 - 491,58 грн (за травень 2014);

8) 21.07.2014 - 491,59 грн (за червень 2014);

9) 20.08.2014 - 491,58 грн (за липень 2014);

10) 22.09.2014 - 491,59 грн (за серпень 2014);

11) 20.10.2014 - 491,58 грн (за вересень 2014);

12) 20.11.2014 - 491,59 грн (за жовтень 2014);

13) 22.12.2014 - 491,59 грн (за листопад 2014).

Отже, у лютому 2014 року позивачу безпідставно нараховано ЄСВ двічі, зокрема, 08 лютого 2014 року в сумі 925,86 грн (за грудень 2013 року) та 08 лютого 2014 року в сумі 983,16 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказане нарахування, а саме 08 лютого 2014 року в сумі 983,16 грн є помилковим. Як наслідок, в подальшому всі розрахунки податкового органу, з врахуванням даної суми є неправильними, а тому сума нарахованого ЄСВ за 2014 рік за виключенням безпідставно нарахованих 983,16 грн у лютому 2014 року складає 7291,90 грн (8275,06 грн - 983,16 грн).

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що наявні у матеріалах справи фінансові документи, квитанції та чеки про сплату єдиного внеску позивачем у 2014 році, за виключенням жовтня 2014 року (а.с. 221-224), спростовують аргументи відповідача про суму наявної у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ за 2014 рік в сумі 1395,25 грн.

Між тим, несплата позивачем ЄСВ у жовтні 2014 року мала наслідком те, що сплата ЄСВ у листопаді та грудні зарахована за відповідно жовтень і листопад. Вказані обставини є підставою для нарахування штрафних санкцій та пені. Проте такі штрафні санкції на даний час не нараховані позивачу контролюючим органом.

Водночас, відсутність квитанції про оплату позивачем ЄСВ за 2014 рік у сукупності із іншими квитанціями за 2014 рік дає суду можливість зробити висновок, що починаючи з жовтня 2014 року за позивачем обліковується недоїмка зі сплати ЄСВ в сумі 412,11 грн.

При цьому, беручи до уваги те, що позивач надалі у листопаді та в грудні (а.с. 222, 224) своєчасно та в повному обсязі сплачувала ЄСВ відповідно до нарахувань за вказані періоди, платежі зараховувалися в рахунок попередньої заборгованості, натомість виникала нова заборгованість за поточний період, яка, в свою чергу, як свідчать квитанції про сплату ЄСВ у січні 2015 року в загальній сумі 2399 грн (а.с. 225-226), була повністю погашена у січні 2015 року.

Між тим, податковий обов`язок зі сплати ЄСВ у січні 2015 року визначено в сумі 491,59 грн, а податковий борг зі сплати ЄСВ у січні 2015 року складав 412,11 грн. Відтак, суд констатує, що переплата позивачем ЄСВ у січні 2015 року складала 1495,30 грн.

Надалі, як свідчать копії квитанцій та відомості з картки особового рахунку позивача за 2015 рік, ОСОБА_1 добросовісно виконувала свій обов`язок по сплаті ЄСВ впродовж 2015 року, чим спростовуються доводи відповідача щодо наявності недоїмки або допущення фактів несвоєчасної сплати внеску.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на невірні арифметичні розрахунки відповідача щодо 2015 року. Так, відповідач зазначив, що сальдо на початок 2015 року 1395,25 грн недоїмка (яка, як уже встановлено судом, фактично становила 412,11 грн); нараховано за рік 9 845,88 грн; сплачено за рік 11273,14 грн; несвоєчасна сплата у січні, червні, липні-грудні; сальдо на кінець року 0,29 грн недоїмка.

Однак, як вірно вказує позивач, математичний розрахунок наведених значень дає наступний результат: 11273,14 (сплачених) 1395, 25 (заборгованість за версією відповідача) 9845,88 (нарахування за 2015 рік) = 32,01.

Із врахуванням викладеного та у сукупності із наданими позивачем копіями квитанцій про сплату єдиного внеску, відомостями картки особового рахунку, судом першої інстанції вірно встановлено, що у позивача була відсутня заборгованість станом на початок 2016 року та 2017 року.

Стосовно узгодження суми податкового зобов`язання, що виникло відповідно до Рішення відповідача № від 09 червня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 14 статті 25 Закону №2464-VI, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Відповідно до пункту 7 Розділу VII «Фінансові санкції» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі Інструкція), рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.

Дата надсилання (вручення) проставляється в рішенні про нарахування пені та застосування штрафів:

службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення рішення про нарахування пені та застосування штрафів під підпис;

працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до рішення про нарахування пені та застосування штрафів;

В даному випадку на копії Рішення № від 09 червня 2020 року, яке долучив представник відповідача, відсутня проставлена дата надсилання (вручення), як того передбачає Інструкція. Таким чином, суд апеляційної інстанції критично відноситься до тверджень скаржника про належність вручення згаданого рішення позивачу.

Крім того, представник відповідача надав копію рекомендованого повідомлення із ідентифікаторм за номером « 775», проте згідно інформації про відстеження пересилання поштових відправлень, яка міститься на офіційному веб-сайті ПАТ Укрпошта, дані про відправлення за номером « 775» на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Вказане в сукупності із даними, про те, що позивач з 30.03.1993 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місця проживання не змінювала, що підтверджується даними паспорта ОСОБА_1 , дає підстави констатувати про неправдиві дані відповідача щодо надіслання Рішення № від 09.06.2020 позивачу та, як наслідок, вважати, що таке Рішення належним чином вручене позивачу.

Викладене підтверджує неузгодженість Рішення № від 09.06.2020 і нарахування штрафу та пені згідно такого рішення.

Більше того, до вказаного Рішення відповідачем не надано розрахунку штрафу та пені, а також колегія суддів звертає увагу, що відповідач виніс оскаржене рішення 09.06.2020, однак згідно інтегрованої картки платника податків, яку надано Головним управління ДПС в Івано-Франківській області, у період з 09.06.2020 до 18.08.2020 включно відсутні відомості про оскаржене рішення № . При цьому, відомості про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу і пені згідно даного рішення № від 09.06.2020 внесені аж 19.08.2020 (а.с. 186).

Таким чином, беручи до уваги викладене у сукупності із встановленими обставинами стосовно фактів сплати позивачем єдиного внеску протягом 2014-2016 років, колегія суддів вважає дії відповідача щодо нарахування штрафу і пені згідно Рішення № від 09.06.2020 необгрунтованими, тобто вчинені без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та непропорційними, тобто вчинені без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії.

З урахуванням того, що штраф і пеня згідно з Рішенням № від 09 червня 2020 року були безпідставно застосованими до позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплата згідно платіжних доручень від 21 вересня 2020 року у розмірі 040 грн, від 20 жовтня 2020 року, 20 листопада 2020 року та 17 грудня 2020року по 1100 грн неправомірно була зарахована контролюючим органом по черговості як сплата штрафних санкцій та пені, оскільки мала зарахуватись як сплата позивачем чергових нарахувань єдиного внеску.

Як наслідок, позивачем було вчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2020 рік, а тому у ОСОБА_1 відсутня недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 4 488,04 грн згідно з оскаржуваною вимогою. Отже, така вимога винесена відповідачем неправомірно та обгрунтовано скасована судом першої інстанції.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі № 300/615/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.