Справа № 420/10239/22
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10239/22

Головуючий в І інстанції: Вовченко О.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 05.09.2022 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-2), в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.03.2022 року № 10; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загальною стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.07.1978 року по 01.10.1986 року в радгоспі - заводі «Гілічени» та з 20.10.1986 року по 21.07.2008 року у ВАТ «Янтар», та призначити пенсію за віком, починаючи з 16.12.2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представниками відповідачів подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 09.03.2022 року № 1163 щодо призначення їй пенсії за віком, до якої були додані наступні документи: паспорт серії НОМЕР_1 ; ідентифікаційний номер; трудову книжку НОМЕР_2 ; заява про виплату пенсії через банківську установу; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з паспорту громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 26.02.1998 року, на другій сторінці вказаного паспорту по батькові позивача російською мовою зазначене, як « ОСОБА_2 ».

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 04.12.1987 року, зазначено (російською) « ОСОБА_3 » та (російською) « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , на першому аркуші зазначено такі установчі дані особи, якій вона видана, викладені російською мовою: « ОСОБА_5 » (закреслено) « ОСОБА_6 ».

Також, у трудовій книжці позивача міститься наступна відмітка: «Правильно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 председатель с/совета Гиличень Теленештского р-на Ротари Николай».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.03.2022 року № 10 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

У вказаному рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15.07.1978 року, оскільки по батькові заявниці на титульній сторінці не відповідає російській частині паспорту громадянина України ( ОСОБА_7 ), чим порушено п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у наданих позивачем до пенсійного органу трудовій книжці та паспорті громадянина України наявна розбіжність у по батькові, а саме « ОСОБА_8 » на першому аркуші трудової книжки та « ОСОБА_2 » на другому аркуші паспорта позивача.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги внесенні виправлення у трудову книжку позивача, а саме відмітку: «Правильно: ОСОБА_4 16 декабря 1961», председатель с/совета Гиличень Теленештского р-на Ротари Николай», пославшись на те, що внесення виправлень до трудової книжки на її обкладинці та іншими особами, ніж роботодавцями, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162, не передбачено.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що станом на час вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що позивач зверталась до відповідного суду з метою встановлення юридичного факту та приведення своїх особистих документів у належний стан, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до вимог ст. 60 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачами, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-ти річного віку, звернулась із заявою про призначення їй пенсії за віком, що цілком відповідає наведеним вимогам ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV

При цьому, до заяви про призначення пенсії позивачем була додана трудова книжка, яка за правилами ст. 60 Закону № 1788 є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Однак, періоди роботи позивача згідно її трудової книжки не були зараховані до страхового стажу пенсійним органом, оскільки по батькові заявниці на титульній сторінці не відповідає російській частині паспорту громадянина України ( ОСОБА_7 ), чим порушено п. 2.10 Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162.

Досліджуючи трудову книжку позивача, колегія суддів зазначає, що у ній дійсно допущена орфографічна помилка при написанні по батькова на російській мові, а саме вказано ОСОБА_8 замість ОСОБА_2 .

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що вказана орфографічна помилка виправлена із зазначенням «Правильно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 председатель с/совета Гиличень Теленештского р-на Ротари Николай».

Проте, при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії, посилаючись на наявність орфографічної помилки при написанні по батькові на російській мові, пенсійним органом не враховано, що наведена помилка в трудовій книжці виправлена.

В свою чергу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані виправлення не можуть бути прийняті до уваги та позивач має звернутись до суду в порядку ЦПК України для встановлення факту належності їй цієї трудової книжки, оскільки внесення виправлень до трудової книжки на її обкладинці та іншими особами, ніж роботодавцями, не передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162.

Водночас, колегія суддів наголошує, що пенсійний орган у спірному випадку будь-яких сумнівів щодо належності поданої трудової книжки саме позивачу не висловлював, а підставою для відмови у призначенні пенсії за віком стала лише наявність орфографічної описки у написанні по батькові позивача, а тому, є безпідставними посилання суду першої інстанції на необхідність звернення позивача до суду в порядку п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України для встановлення певного факту.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що виправлення у трудовій книжці позивача здійснені головою сільської ради Гілічень Теленештського району Республіки Молдови

ОСОБА_9 свою чергу, на момент видачі трудової книжки позивачу, остання працювала саме в радгоспі «Гілічени», про що містяться відповідні відмітки у трудовій книжці позивача, заповнені від імені роботодавця особою - «Ротарь», а також підпис особи, відповідальної за видачу трудової книжки, - «Ротарь».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неможливості прийняття до уваги виправлень у трудовій книжці позивача.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права, не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Що стосується посилань пенсійного органу на те, що позивач не позбавлена права на пенсію, оскільки за відсутності трудової книжки може подати відповідні довідки підприємств на підтвердження свого трудового стажу згідно Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 3 наведеного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, у спірному випадку у позивача наявна трудова книжка та записи за спірні періоди в трудовій книжці позивача виконані чітко та без будь-яких виправлень, а також наявний відтиск печатки підприємств.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.

Проте, в даному випадку пенсійний орган не скористався своїм правом перевірки достовірність записів у трудовій книжці позивача, натомість не зарахував усі періоди роботи позивача згідно трудової книжки пославшись на наявність орфографічної помилки у написанні на російській мові по батькові позивача та безпідставно не врахувавши, що така помилка виправлена.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що пенсійним органом безпідставно не прийнято до увагу трудову книжку позивача та протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, а тому, оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії підлягає визнанню протиправним та скасуванню, позов у цій частині задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загальною стажу позивача періоди роботи з 05.07.1978 року по 01.10.1986 року в радгоспі - заводі «Гілічени» та з 20.10.1986 року по 21.07.2008 року у ВАТ «Янтар», та призначити пенсію за віком, починаючи з 16.12.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у спірному випадку пенсійний орган не прийняв до уваги взагалі трудову книжку позивача та записи у ній.

Пенсійний орган фактично не досліджував питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням записів у трудовій книжці позивача.

За встановлених у справі обставин, з урахуванням вимог ст. 9 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, як орган, який у спірному випадку приймав рішення про відмову у призначенні пенсії, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, в тому числі, із урахуванням трудової книжки позивача.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Також, підлягають перерозподілу судові витрати.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено одну вимогу немайнового характеру до відповідача-1, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн. за подання позову та у сумі 1488,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 29.03.2022 року № 10.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.03.2022 року з урахуванням даних її трудової книжки серії НОМЕР_4 від 15.07.1978 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 2481 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 27.12.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: О.А. Шевчук