Справа № 440/4914/22
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4914/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оформлену листом від 28.04.2022 №1600-0202-8/20692, у частині відмови у зарахуванні періоду проходження військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 до стажу державної служби, необхідного для призначення позивачу пенсії за віком державним службовцям відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, яку призначити та розрахувати відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №2723-ХІІ та пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, починаючи з 26.01.2022, з урахуванням стажу державної служби - 34 роки 10 місяців 5 днів з урахуванням довідки про складові середньої заробітної плати за грудень 2021 року.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що до стажу державної служби осіб включаються усі види військової служби, які проходили у Збройних Силах та інших військових формуваннях України та колишнього СРСР до 01.05.2016, отже, відмова у зарахуванні періоду проходження військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 до стажу державної служби є протиправною.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 06.07.2022 надало відзив на позов, у якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що жодного рішення щодо відмови стосовно зарахування періоду проходження військової служби до стажу державної служби позивача не приймалось, листом від 28.04.2022 №1600-0202-8/20692 надано відповідь на звернення адвоката позивача.

02.08.2022 позивач скористалась правом подання відповіді на відзив, у якому зазначила додаткові аргументи у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про залучення співвідповідача у справі №440/4914/22 задоволено. Залучено до участі у справі №440/4914/22 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

30.08.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано відзив на позов, у якому просило відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області 26.01.2022 із заявою щодо переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву - ГУ ПФУ в Одеській області. На підставі заяви та доданих документів ГУ ПФУ в Одеській області винесено рішення про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з дати звернення - 26.01.2022.

Розгляд цієї справи відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області 26.01.2022 із заявою щодо переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". ГУ ПФУ в Одеській області винесено рішення про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з 26.01.2022.

07.04.2022 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою за призначенням/перерахунком пенсії, у якій просила перерахувати заробіток згідно із Законом України "Про державну службу". До поданої заяви позивачем додано, зокрема, довідку про заробітну плату /а.с. 59-60/.

Представником позивача 15.04.2022, 26.04.2022 та 26.04.2022 до ГУ ПФУ направлено запити про надання інформації, зокрема, щодо зарахування до стажу державної служби позивача період служби в лавах Збройних Сил з 31.07.1984 по 25.12.1998.

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28.04.2022 №1600-0202-8/20692 зазначено, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, станом на 01.05.2016 склав 14 років 8 місяців 17 днів (врахований з 15.08.2001 - дати прийняття присяги державного службовця). Зазначено, що період перебування на посадах, на яких присвоюють військові звання, не відноситься до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 ХІІ та актами Кабінету Міністрів України /а.с. 123/.

Також зазначено, що відповідно до заяви від 07.04.2022 та додатково наданих документів з 26.01.2022 проведено перерахунок пенсії позивача, розмір якої склав 8096,70 грн, що підтверджується рішенням від 20.04.2022 №68 /а.с. 125/.

Не погодившись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оформлену листом від 28.04.2022 №1600-0202-8/20692, у частині відмови у зарахуванні періоду проходження військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 до стажу державної служби, необхідного для призначення позивачу пенсії за віком державним службовцям відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Спеціальним законом, який регулює особливості призначення пенсії державним службовцям, є Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ).

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (1993 року) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (1993 року) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності у особи певного стажу державної служби станом на 01.05.2016 (10 років для осіб, які на зазначену дату займають посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працює особа на державній службі станом на 01.05.2016), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідними умовами для отримання права на пенсію державного службовця особами, які станом на 01.05.2016 мали не менш як 10 років стажу державної служби та займали посаду, віднесену до відповідної категорії посад державної служби, та особами, які станом на 01.05.2016 мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, незалежно від того, чи працює особа на державній службі станом на 01.05.2016, є досягнення пенсійного віку, зокрема, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та набуття страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Наведені висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.

Як встановлено судом, предметом даного спору є зарахування стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998.

Частиною третьою статті 46 Закону №889-VIII передбачено, що порядок обчислення стажу державної служби затверджується Кабінетом Міністрів України.

Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби, визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (надалі - Порядок №229).

Відповідно до пункту 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховуються: - час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; - час перебування на посаді народного депутата України; - час перебування на посадах працівників дипломатичної служби; - час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування"; - час перебування на посадах суддів; - час перебування на посадах прокурорів; - час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання; - час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом; - період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом; - час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі, коли дитина потребує домашнього догляду, - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку; - час перебування на посадах радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також на посадах патронатних служб в інших державних органах.

При цьому, згідно з пунктом 6 цього Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Так, відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (втрата чинності - 01.05.2016), встановлено, що до стажу державної служби включаються, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Таким чином, з наведених положень слідує, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 31.07.1984 по 25.12.1998 проходила службу в Збройних Силах, що підтверджується записами в трудовій книжці та військовим квитком.

Отже, твердження відповідача, що служба в армії не зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № №889-VII, є необґрунтованими, оскільки позивач проходив службу в лавах армії з 31.07.1984 по 25.12.1998, що свідчить про те, що згідно з пунктом 8 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №889-VIII вказаний період має бути зарахований до стажу державної служби позивача.

Водночас, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що 10.02.2022 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із зверненням, у якому просила, зокрема, зарахувати до стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 та провести позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, яку призначити та розрахувати відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №2723-ХІІ та пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, починаючи з 26.01.2022, з урахуванням стажу державної служби - 34 роки 10 місяців.

Виходячи зі змісту листа ГУ ПФУ в Полтавській області №3980-2195/Г-02/8-1600/22 від 30.03.2022, позивачу фактично відмовлено у зарахуванні до стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 та проведенні позивачу перерахунку та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично оскаржує дії відповідача щодо відмови, оформлену листом №3980-2195/Г-02/8-1600/22 від 30.03.2022, у зарахуванні до стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 та проведенні позивачу перерахунку та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, проте, позовних вимог щодо цього не заявляє.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, керуючись положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови, оформленої листом №3980-2195/Г-02/8-1600/22 від 30.03.2022, у зарахуванні до стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 та проведенні позивачу перерахунку та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 10.02.2022, з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/160 від 18.10.2018 у справі № 813/4989/17.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду попередній розрахунок судових витрат від 30.05.2022, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Дослідивши надані позивачем документи, суд враховує такі обставини.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить, зокрема, із того, що ця справа відноситься до справ незначної складності. Ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, а також заперечення відповідача щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 1500,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стали протиправні дії відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати зі сплати судового збору позивача у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65000, ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом №3980-2195/Г-02/8-1600/22 від 30.03.2022, у зарахуванні до стажу державної служби позивачу періоди військової служби в Збройних силах з 31.07.1984 по 25.12.1998 та проведенні позивачу перерахунку та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.02.2022, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна