Справа № 200/4970/22
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Справа№200/4970/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, просп. Нахімова, 86, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21 березня 2022 року № 136 о/с про звільнення поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 21 березня 2022року;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 21 березня 2022 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 протиправно звільнено зі служби в поліції, оскільки правових підстав для звільнення за п.

7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» не було. Позивач зазначив, що рапорт про звільнення зі служби в поліції був написаний ним при відсутності власного внутрішнього волевиявлення за вказівкою посадових осіб відповідача під впливом психологічного тиску. Позивач, з посиланням на пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 року № 114, яким передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою, вказав, що до закінчення трьох місячного строку він мав право відкликати свій рапорт від 21 березня 2022 року, але не зважаючи на це був звільнений в той же день, що свідчить про протиправне звільнення його зі служби в поліції.

На адресу суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Донецькій області від 21 березня 2022 року № 136 о/с в частині його звільнення є безпідставною. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 скористався правом на звільнення за власним бажанням із погодженим строком звільнення, шляхом подачі рапортів про звільнення від 21 березня 2022 року, із зазначенням бажаної дати звільнення, що є поважною причиною для скорочення тримісячного строку для подачі такого рапорту. 21 березня 2022 року позивач під особистий підпис ознайомився з наказом про звільнення та власноруч зазначив у рапорті про те, що надає згоду на відшкодування з його грошового забезпечення вартість предметів однострою особистого користування.

Стосовно тверджень позивача щодо застосовування до нього тиску від безпосереднього керівництва, відповідач вказав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. Також ОСОБА_1 не звертався до керівництва Головного управління з проханням анулювати свій рапорт або скаргами на дії керівника, не телефонував на гарячу лінію та не повідомляв нікому, що його змусили звільнитись.

Крім того, за результатами щорічних профоглядів, у тому числі у психологів та психіатрів, де встановлювались рівень психічного здоров`я та стресостійкість ОСОБА_1 , він визнавався придатним до служби, у тому числі під час стресових ситуацій, які можуть зашкодити життю чи здоров`ю самого поліцейського або громадян. За результатами поведених оглядів, позивачу надавався дозвіл на насіння вогнепальної зброї з набоями до неї, що свідчить про наявність у нього високого рівня особистих якостей, що дозволяють переносити стресові ситуації без неприємних наслідків для особистої діяльності позивача і оточення, а також впевненість у тому, що при застосуванні до нього будь-якого впливу, у тому числі й психологічного, останній без шкідливих наслідків для себе та оточуючих впорається зі стресом та не піддасться на провокації.

Також відповідач вважає, що поновлення позивача на посаді, стягнення на його користь коштів за час вимушеного прогулу, по відношенню до діючих працівників поліції є несправедливим, оскільки у весь цей час працівники поліції Головного управління та його територіальних підрозділів під обстрілами та ракетними ударами, що хвилини допомагають цивільному населенню шляхом евакуації, доставлення питної води та хліба, ризикуючи своїм власним життям, у той час як позивач не робив жодних активних дій задля продовження несення служби та служіння Українському народові.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року вирішено відкрити провадження в адміністративній справі, клопотання про поновлення строку звернення до суду вирішити під час розгляду справи, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, витребувати у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року поновлено позивачеві строк, встановлений для звернення до адміністративного суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 (з урахуванням інформації про перейменування міст та вулиць).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецької області від 2 лютого 2018 року №44 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в поліції помічником дільничного офіцера поліції сектору превенції Селидівського відділення поліції Покровського відділу поліції з 2 лютого 2018 року.

21 березня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області власноруч складений рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Також у вказаному рапорті міститься запис ОСОБА_1 про відмову у проходження військово-лікарської комісії, та про роз`яснення йому та згода з наслідками відмови від проходження ВЛК.

Також, 21 березня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області власноруч складений рапорт в якому наполягав звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 21 березня 2022 року та зазначив, що на момент звільнення на лікарняному та відпустці перебувати не буде.

Зазначені вище рапорти позивача погоджені начальником відділу поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області полковником поліції І.І. Кузнєцовим.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21 березня 2022 року № 136 о/с сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Покровського районного управління поліції звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 21 березня 2022 року.

21 березня 2022 року позивач ознайомлений з наказом про звільнення, про що свідчить його розписка (на копії спірного наказу).

Також, 21 березня 2022 року позивачу видана довідка про те, що у зв`язку із веденням воєнного стану та переведенням підрозділів у надзвичайний стан роботи, з урахуванням службової необхідності, тимчасово обмежено доступ до особових справ діючих та звільнених працівників, в яких зберігаються трудові книжки, тому трудова книжка та військово-облікові документи будуть надані ОСОБА_1 у найкоротший термін.

Вважаючи протиправним наказ про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» I у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом

органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114), визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №821/3852/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення датований 21 березня 2022 року, у якому наполягав звільнити його за власним бажанням з 21 березня 2022 року. Рапорт позивача погоджений начальником відділу поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області полковником поліції І.І. Кузнєцовим. Наказом Головного управління Національної поліції у Донецькій області ОСОБА_1 звільнено зі служби з 21 березня 2022 року.

Стосовно тверджень позивача щодо написання рапорту про звільнення під тиском з боку керівництва в зв`язку з конфліктною ситуацією, що сталась на передодні 20 березня 2022року з колегою по службі, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів зазначеного. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про анулювання рапорту, повідомлення про протиправні дії безпосереднього керівника та будь-які інші повідомлення та скарги щодо протиправних дій.

Стосовно можливості підтвердження конфліктної ситуації, що сталася на передодні звільнення та тиску керівника свідком ОСОБА_2 , суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що вказана особа є зацікавленою особою, оскільки, як вбачається з програми Діловодство спеціалізованого суду, ОСОБА_2 14 грудня 2022 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом щодо оскарження наказу про звільнення від 21 березня 2022 року № 136 о/с з тих самих підстав (справа №200/5213/22), що і ОСОБА_1 .

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на висновки Верховного Суду у справі №817/981/17 від 24 січня 2019 року, оскільки у вказаній справі позивачем було подано рапорт без зазначення дати звільнення та надалі подано рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення. Проте ОСОБА_1 наполягав на звільненні з 21 березня 2022 року (про що свідчить його рапорт), та рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення не подавав. Тобто, справа на яку покликається позивач не містить аналогічних обставин.

За наведеного правового регулювання та встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про те, що при виданні наказу від 21 березня 2022 року № 136 о/с о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача.

Оскільки інші позовні вимоги стосуються поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від первинної позовної вимоги, у задоволенні цих позовних вимог теж слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв