Справа № 360/750/22
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2022 року Справа № 360/750/22

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Шембелян В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області, які полягають у ненарахуванні та невиплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу у зв`язку із виходом у щорічні чергові відпустки за 2021 рік;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу у зв`язку із виходом у щорічні чергові відпустки за 2021 рік;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Луганській області, які полягають у нездійснені перерахунку та виплати компенсації позивачу за невикористані дні щорічних відпусток у період проходження служби у податковій міліції, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати період з 24.10.2003 по 31.12.2018;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області здійснити перерахунок та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у період проходження служби у податковій міліції, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати період з 24.10.2003 по 31.12.2018;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області здійснити усі нарахування та виплати з урахуванням компенсації (індексації) за інфляційні процеси, а також із врахуванням збільшення посадового окладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.21.2021 наказом Головного управління ДФС у Луганській області № 199-о від 20.12.2021 позивача було звільнено з посади старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Луганській області та податкової міліції за п. 64 «г» у зв`язку з повним скороченням штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі. Вислуга років на 31.12.2021 складає у календарному обчисленні 22 роки 04 місяці 23 дні, у пільговому обчисленні - 23 роки 05 місяців 01 день. Відділу фінансово-бухгалтерського забезпечення наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу за 22 повних календарних років служби.

Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114, 31.12.2021 у день звільнення позивачу видано копію наказу № 199-о про звільнення, в якому в п.2.2. зазначено, що нею невикористана відпустка у кількості 125 календарних днів за період роботи з 01.01.2019 по 31.12.2021. В п. 1 даного наказу зазначено, що вислуга років станом на 31 грудня 2021 складає у календарному обчисленні 22 роки 04 місяці 23 дні, у пільговому обчисленні - 23 роки 05 місяців 01 день. Крім того у 2021 році ГУ ДФС не здійснила нарахування та виплату одноразового додаткового виду грошового забезпечення матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення із врахуванням нарахованої надбавки за вислугу років, за 2021 рік.

Тим самим, на думку позивача, відповідачем на день звільнення, в порушення чинного законодавства, не здійснено перерахунок компенсації за невикористану частину відпустки за період з жовтня 2003 року по грудень 2021 року та відповідно така компенсація не була виплачена. Крім того їй протиправно не була нарахована та виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу у зв`язку із виходом у щорічні чергові відпустки за 2021 рік.

Позивачем зазначено, що на момент подачі позовної заяви нею направлений відповідний запит до ГУ ДФС, однак відповіді не отримано.

На підставі викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Зазначену ухвалу суду направлено відповідачу поштою на зареєстровану адресу.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року витребувано від Головного управління ДФС у Луганській області копії документів в межах предмета спору.

Зазначену ухвала суду в електронному вигляді доставлено до електронної скриньки Головного управління ДФС у Луганській області на його електронну адресу 27 червня 2022 року, про що свідчить довідка про доставку процесуального документа в електронній формі.

Правом надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, витребувані ухвалою суду від 04.02.2022 та 23.06.2022 документи, на час розгляду справи не надав.

Враховуючи дистанційний режим роботи суду в період воєнного стану та відсутність клопотань сторін про призначення справи до розгляду в судовому засіданні, з метою дотримання безпеки учасників процесу та працівників аппарату суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи в електронній формі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копіями паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 12.06.2021, посвідчення серія НОМЕР_3 від 29.03.2018.

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 20.12.2021 № 199-о звільнено підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-238587), старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Луганській області з 31.12.2021 з посади та податкової міліції за п.64 «г» (через скорочення штатів) у зв`язку з повним скороченням штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Вислуга років станом на 31.12.2021 у календарному обчисленні становить 22 роки 04 місяці 23 дні, у пільговому обчисленні 23 роки 05 місяців 01 днів.

В пункті 2.2 наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 20.12.2021 № 199-о зазначено: виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину відпустки у кількості 125 календарних днів за період роботи з 01.01.2019 по 31.12.2021, в тому числі за 5 календарних днів та 10 календарних днів за період роботи з 01.01.2019 по 31.12.2019; за 10 календарних днів та 45 календарних днів за період роботи з 01.01.2020 по 31.12.2020; за 10 календарних днів та 45 календарних днів за період роботи з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Факт отримання позивачем компенсації за невикористані відпустки за період роботи з 01.01.2019 по 31.12.2021 вона не оспорює, вважає, що в нею не було використано відпустки і за період роботи з 24.10.2003 по 31.12.2018, за які вона компенсацію не отримала.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності в неї невикористаних днів відпусток за період служби з 24.10.2003 по 31.12.2018, в позові вона не зазначила, які саме докази свідчать про це. Також вона не надала доказів на підтвердження тих обставин, що в 2021 році їй надавалася щорічна чергова відпустка за наказом керівника, а також, що вона подавала заяви на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2021 році. Про наявність таких обставин в позові не зазначила.

З приводу надання таких доказів позивач зверталася до відповідача.

Відповідно до заяви позивача від 19.01.2021 ОСОБА_1 просила відповідача повідомити такі факти:

- яка кількість днів відпустки нею була використана в період проходження служби у підрозділі податкової міліції з 2003 по 2021роки;

- яка сума компенсації повинна бути виплачена за такі невикористані дні відпусток;

просила зазначити підстави не виплати компенсації за невикористані дні відпустки;

- яка сума грошового забезпечення із зазначенням окладу, вислуги, звання, секретність, надбавка за особливості проходження служби, індексація тощо була їй нарахована та виплачена у період червень 2017 - грудень 2021 року;

- чи виплачена їй індексація грошового забезпечення при проходженні служби у підрозділі податкової міліції в структурі Головного управління ДФС у Луганській області з жовтня 2003року по червень 2017 року;

- чи нарахована та виплачена матеріальна допомогу на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки проходження служби.

Також в заяві позивач просила надати відомості про помісячний розрахунок розміру грошового забезпечення із розшифруванням кожного виду виплат, в тому числі розрахунок індексації грошового забезпечення за період з червня 2017 року - по грудень 2021 року, а також відомості про виплату щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення.

У позові зазначила, що відповідач не надав відповідь на заяву від 19.01.2021.

На момент розгляду справи позивач також не надала суду відповіді на свою заяву.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Частиною 1 статгі 24 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05.11.1996(далі - Закон №504/96-ВР) передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Також, статтею 4 Закону №504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від ЗО серпня 2017 року No704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів визначений Порядком виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року № 616 (надалі - Порядок № 616).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

Відповідно до вимог підпункту 1 пункту 1 Розділу V Порядку № 616 керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідного органу, мають право надавати один раз на календарний рік особам начальницького складу податкової міліції матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань відповідно до наказу територіального органу ДФС - для керівників, заступників керівників та інших осіб начальницького складу податкової міліції структурних підрозділів цього територіального органу ДФС, а також для перших заступників, заступників керівників територіальних органів ДФС нижчого рівня (підпункт 2) підпункту 3 пункту 1 Розділу V Порядку № 616).

Проект наказу готує бухгалтерська служба відповідного органу ДФС на підставі поданих у формі протоколу засідання пропозицій комісії для розгляду заяв про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівників відповідного органу ДФС (у разі її створення) (підпункт 4 пункту 1 Розділу V Порядку № 616).

Також керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідного органу, мають право надавати один раз на календарний рік особам начальницького складу податкової міліції допомогу для оздоровлення під час надання чергової відпустки в розмірі місячного грошового забезпечення (підпункт 1 пункту 2 Розділу V Порядку № 616).

Допомога для оздоровлення надається відповідно до наказу територіального органу ДФС - для керівників, заступників керівників та інших осіб начальницького складу податкової міліції структурних підрозділів цього територіального органу ДФС, а також для перших заступників, заступників керівників територіальних органів ДФС нижчого рівня (підпункт 2) підпункту 2 пункту 2 Розділу V Порядку № 616).

Допомога для оздоровлення надається згідно з наказом відповідного органу ДФС про відпустку, який готує служба управління персоналом. Проект наказу про відпустку особам начальницького складу податкової міліції підрозділів оперативного документування готує управління оперативного документування Головного оперативного управління ДФС (підпункт 3 пункту 2 Розділу V Порядку № 616).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05.11.1996(далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з Розділом IV Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 в чинній на момент звільнення позивача редакції:

- особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням (п. 49);

- тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно (п. 51);

- чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року (п. 52);

- за бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (п. 55);

- особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення (абз. 1 п. 56);

- особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства (абз. 2 п. 56).

Згідно з вимогами статті 49 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України "Про інформацію" предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповіді на заяву позивача від 19.01.2022 позивач не отримала, в матеріалах справи вона теж відсутня. Відповідач також не надав суду відзиву на позов та витребувані судом докази.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, про наявність таких доказів позивач суд не повідомила. Однак, з урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає таке звернення позивача до суду є передчасним, оскільки відповідачем порушено право позивача на отримання інформації, що забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків (реалізацію права звернення до суду з позовом про стягнення сум, належних працівникові при звільненні), оскільки вона не отримала відповіді на свою заяву.

Згідно з вимогами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених судом обставин відповідно до вимог частини 2 статті 9 КАС України наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою захисту порушеного права позивача.

При цьому, суд враховує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 800/369/17.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В межах адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі№ П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо ненадання ОСОБА_1 інформації та відповідних копій документів за заявою від 19.01.2022;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області надати ОСОБА_1 інформацію та відповідні копії документів за заявою від 19.01.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв`язку з іх передчасністю.

Отже, оскільки відповідачем не доведене виконання ним свого обов`язку щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача, а наявні у справі документи не підтверджують тих обставин, що позивач отримала вказану відповідь на своє звернення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги частково.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 пункту 13 Закону України «Про судовий збір», то питання щодо розподілу цих судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Луганській області (вул. Енергетиків, буд.72, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо ненадання ОСОБА_1 інформації та відповідних копій документів за заявою від 19.01.2022.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області надати ОСОБА_1 інформацію та відповідні копії документів за заявою від 19.01.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Шембелян