Справа № 140/2322/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2322/22 пров. № А/857/11979/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 08 лютого 2022 року № 2055-1152/0-02/8-0300/22 про відмову у перерахунку за кожний повний рік стажу роботи, в даному випадку 6 років, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік, пенсії відповідно до пункту другого статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати провести з 21 серпня 2021 року перерахунок та виплату його пенсії за кожний повний рік стажу роботи, в даному випадку 6 років, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік відповідно до пункту другого статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію за віком, яка призначена на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2017 року по справі № 161/4076/17, якою зобов`язано призначити з 06 грудня 2016 року пенсію за віком згідно частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що звертався із заявою до відповідача про перерахунок пенсії з її збільшенням на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, йому було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки статтею 55 Закону № 796 передбачено, що призначення та виплата пенсії особам, які працювали або проживали на теотроріях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону № 1058 та Закону № 796. Вважає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії грубо суперечить Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема частині другій статті 56 вказаного Закону, та порушує конституційне право на соціальний захист.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту другого статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести з 20 січня 2022 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за кожний повний рік стажу роботи, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік відповідно до пункту другого статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що особам, яким призначена пенсія з урахуванням норм Закону № 796-XII, розрахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік. Отже, перерахунок пенсії позивача повинен бути проведений за кожний повний рік стажу роботи, в даному випадку 6 років, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік. Позивачем призначено пенсію за нормами спеціального Закону № 796-XII, проте призначаючи пенсію за віком, відповідач самостійно, на власний розсуд визначив розрахункову величину мінімального страхового стажу за нормами загального Закону № 1058-IV. Таким чином, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 необхідно з часу звернення останнього із заявою до пенсійного органу, тобто з 20 січня 2022 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що частина друга статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає розмір пенсії громадянина залежно від наявного в нього стажу, але не розмір доплати до пенсії за понаднормативний стаж. Вказує, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років для чоловіків пенсія за віком збільшується на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 Закону № 1058, але не більше ніж на 1% мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Відтак, розмір пенсії позивача з врахуванням страхового стажу складає 1934,00 грн, де 341,59 грн - розмір пенсії за віком; 504,59 грн - додаткова пенсія потерпілому 2 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи; 917,00 грн - доплата до мінімальної пенсійної виплати, що відповідає нормам чинного пенсійного законодавства, а тому підстави для здійснення перерахунку пенсії відсутні.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, йому надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 2 (а.с.15).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком, що призначена на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2017 року по справі № 161/4076/17, якою зобов`язано призначити з 06 грудня 2016 року пенсію за віком згідно частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

20 січня 2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив провести розрахунок за кожний повний рік стажу роботи, в даному випадку 6 років, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік, відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7-8).

У відповідь на вказане звернення ГУ ПФУ у Волинській області листом від 08 лютого 2022 року № 2055-1152/О-02/8-0300/22 повідомило позивача, що що частина друга статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає розмір пенсії громадянина залежно від наявного в нього стажу, але не розмір доплати до пенсії за понаднормативний стаж. Вказано, що розмір його пенсії обчислений відповідно до статті 28 Закону №1058 та з урахуванням 23 років 9 місяців 05 днів страхового стажу складає 1934,00 грн, де 341,59 грн розмір пенсії за віком, 504,59 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особи, віднесеної до потерпілих 2 категорії, 917,00 грн доплата до мінімальної пенсійної виплати (а.с.13-14).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії відповідно до пункту другого статті 56 Закону № 796-XII, а також зобов`язання відповідача провести з 20 січня 2022 року перерахунок та виплату пенсії позивачу за кожний повний рік стажу роботи, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік відповідно до пункту другого статті 56 Закону № 796-XII.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам (далі Закон №1058-IV).

Водночас основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII).

Статтею 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною другою статті 27 Закону №1058-IV визначено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Таким чином, Закон № 1058-IV визначає загальні умови призначення мінімального розміру пенсії за віком за наявності, зокрема чоловіків 35 років страхового стажу та збільшення пенсії на 1 відсоток понад мінімального розміру пенсії за віком за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років.

Разом з тим, приписами статті 49 Закону № 796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Пунктом 3 статті 55 Закону № 796-XII встановлено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям (в тому числі, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Отже, при призначенні пенсії учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС враховуються норми як Закону № 1058-IV, так і норми Закону № 796-XII, який є спеціальним щодо осіб, віднесених до категорій 1, 2, 3, 4.

Відповідно до пункту другого статті 56 Закону №796-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Законом № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набув чинності з 11 жовтня 2017 року, пункт другий статті 56 Закону №796-XII доповнено словами і цифрами «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, з 11 жовтня 2017 року діє редакція пункту 2 статті 56 Закону № 796-XII, яка визначає, що у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону №1058-IV право на пенсію в повному розмірі мають, зокрема, чоловіки, віднесені до категорії 1, за умови стажу роботу не менше 20 років із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж, але не вище 75 процентів заробітку

Проаналізувавши вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що Закон № 796-XII визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в пункті 2 статті 56 Закону № 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія з урахуванням норм Закону № 796-XII, розрахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 відсоток заробітку за рік.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 січня 2019 року у справі №345/4349/16-а.

Доводи скаржника про те, що при визначенні розміру пенсії позивача слід керуватись загальними нормами, визначеними частиною першою статті 28 Закону №1058-IV, то такі є необгрунтованими і суперечать вищенаведеним висновкам судів першої та апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання наявності у позивача права на перерахунок пенсії відповідно до частини другої статті 56 Закону №796-XII, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на одержання пенсії на умовах, визначених даним Законом.

Із матеріалів справи слідує, що стаж позивача становить 26 років 3 місяці 17 днів (а. с. 9), що також підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .

Отже, перерахунок пенсії повинен бути проведений за кожний повний рік стажу роботи, в даному випадку 6 років, понад установлений мінімальний страховий стаж для призначення пенсії (20 років) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Таким чином, позивачем обрано пенсію за нормами спеціального Закону № 796-XII, проте призначаючи пенсію за віком з 06 грудня 2016 року, відповідач самостійно, на власний розсуд визначив розрахункову величину мінімального страхового стажу за нормами загального Закону № 1058-IV.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що неврахування позивачу при перерахунку пенсії заробітку за кожен рік роботи понад встановлений ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний такий рік роботи, є протиправним, тому слід зобов`язати відповідача провести з 20 січня 2022 року перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до вимог пункту 2 статті 56 Закону № 796-XI.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 140/2322/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.