Справа № 420/11999/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11999/22
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Ізмаїлагрошляхбуд» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А :

29 серпня 2022 року приватне акціонерне товариство «Ізмаїлагрошляхбуд» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Одеській області від 26.01.2022 року № 15-р «Про анулювання ліцензії на пальне» в частині анулювання приватному акціонерному товариству «Ізмаїлагрошляхбуд» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001407 від 29.04.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог ПрАТ «Ізмаїлагрошляхбуд» зазначило, що розпорядженням ГУ ДПС в Одеській області від 26.01.2022 року анульована видана позивачу ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001407 від 29.04.2020 року. Позивач вважає спірне розпорядження протиправним, оскільки ПрАТ "Ізмаїлагрошляхбуд" здійснено черговий платіж за ліцензію до закінчення терміну попередньої сплати.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивач не сплатив черговий платіж за ліцензію, у зв`язку з чим прийнято розпорядження Головного управління ДПС в Одеській області від 26.01.2022 року №15-р «Про анулювання ліцензії на пальне» в частині анулювання ПрАТ «Ізмаїлагрошляхбуд» ліцензії на право зберігання пального. При цьому, відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано до контролюючого органу саме доказів сплати чергового платежу за ліцензію у вигляді платіжного доручення, тобто, сама наявність платіжного документа не свідчить про сплату обов`язкового платежу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року позовну заяву ПрАТ «Ізмаїлагрошляхбуд» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління ДПС у Одеській області від 26.01.2022 року № 15-р «Про анулювання ліцензії на пальне» в частині анулювання приватному акціонерному товариству «Ізмаїлагрошляхбуд» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001407 від 29.04.2020 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не надав до контролюючого органу платіжного доручення про сплату чергового платежу за ліцензію, що і стало підставою для її анулювання. Крім того, апелянт зазначив, що однією з підстав для задоволення позову слугували відсутність доказу повідомлення позивача про черговий платіж за ліцензію та доказів надсилання позивачу оскаржуваного розпорядження. Посилаючись на введення на території України воєнного стану, що завадило контролюючому органу завчасно надати до суду першої інстанції відповідні докази, апелянт долучив до апеляційної скарги скріншот з бази даних.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Приватне акціонерне товариство «Ізмаїлагрошляхбуд» зареєстровано з 06.10.1993 року (), основним видом діяльності якого є 42.11 Будівництво доріг і автострад.

ПрАТ «Ізмаїлагрошляхбуд» отримано ліцензію на зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки №2001407 вiд 29.04.2020 року (термін дії з 29.04.2020 року по 29.04.2025 року).

26 січня 2022 року Головним управлінням ДПС у Одеській області прийнято розпорядження № 15-р «Про анулювання ліцензії на пальне» в частині анулювання Приватному акціонерному товариству «Ізмаїлагрошляхбуд» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001407 вiд 29.04.2020 року.

Листом за вих. № 12976/6/15-32-09-04-06 вiд 14.07.2022 ГУ ДПС в Одеській області повідомило позивача про те, що у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію та відсутністю копії платіжного доручення з відміткою банку про сплату, ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001407 термін дії з 29.04.2020 до 29.04.2025, анульовано на підставі розпорядження № 15-р від 26.01.2022р., а також роз`яснено про можливість оскарження вказаного рішення в адміністративному або судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачено плату за ліцензію до закінчення терміну попередньої сплати, який охоплював період дії ліцензії з 29.04.2021 по 29.04.2022 в розмірі 780,00 грн, згідно платіжного доручення № 2062 від 20.04.2022 року, а отже у податкового органу були відсутні законні підстави для анулювання ліцензії у зв`язку із несплатою чергового платежу за ліцензію.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Відповідно до приписів ст.15 Закону № 481/95-ВР, зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право зберігання пального на кожне місце зберігання пального. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Річна плата за ліцензію на право зберігання пального встановлена у розмірі - 780 грн.

Після видачі/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/анулювання відповідної ліцензії. Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі несплати чергового платежу за ліцензію.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію автоматично формується та направляється органом ліцензування суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за 30, за 20, за 10 та за 5 днів до настання терміну сплати за відповідну ліцензію в електронній формі засобами електронного зв`язку (в редакції Закону, яка діє з 01.01.2022).

Згідно ст.16 Закону №481/95-ВР, контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.

Системний аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що під несплатою чергового платежу за ліцензію варто розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання, яка полягає у не здійсненні ним своєчасного та в повному обсязі перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу.

Відповідно до ст.3 Закону № 481/95-ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, несплати чергового платежу за ліцензію;

Розпорядження про анулювання ліцензії приймається, зокрема, на на наступний робочий день після дати останнього спливу терміну сплати чергового платежу за наступний щорічний строк дії відповідної ліцензії у разі відсутності сплати чергового платежу.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем сплачено щорічну плату за ліцензію за період за період з 29.04.2021 по 29.04.2022 - в розмірі 780,00 грн згідно платіжного доручення № 1177 від 11.02.2021, з 29.04.2022 по 29.04.2023 - в розмiрi 780,00 грн згiдно платіжного доручення № 2062 вiд 20.04.2022 року.

З наведеного вбачається, що позивачем вчасно сплачено щорічну плату за ліцензію до закінчення терміну попередньої сплати, який охоплював річний період дії ліцензії.

Дійсно, обґрунтованими є доводи відповідача, що позивачем не подано Головному управлінню ДПС в Одеській області копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату чергового платежу за ліцензію. Проте, зазначене не дає податковому органу беззаперечного права застосування до позивача відповідальності, яка передбачена саме за несплату щорічного платежу, у вигляді анулювання ліцензії.

Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №260/81/19 у постанові від 01.07.2020 дійшла висновку про те, що за практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платника податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Сєрков проти України», заява №39766/05, п.43).

А у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» чітко підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (п.70).

Тобто, у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити громадянину в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати сумніви інакше як неспроможність податкового органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання останнім свого процесуального обов`язку. Натомість, недоведення державним органом обґрунтованості та законності висновків, які покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення, має стати підставою для надання захисту платнику податків, якщо вчинене ним, на думку суб`єкта владних повноважень порушення, не було переконливо доведено перед судом.

Будь-який інший підхід не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що граничного строку сплати суб`єктом господарювання річної плати за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за відповідний рік норми Закону № 481/95-ВР не встановлюють. Стаття 15 Закону № 481/95-ВР лише визначає обов`язок суб`єкта господарювання щорічно сплачувати відповідну плату за ліцензію на право зберігання пального в розмірі 780,00 гривень, однак не передбачає строку протягом якого вказана щорічна плата повинна бути сплачена.

При цьому, ненадання суб`єктом господарювання до ГУ ДПС в Одеській області, який видав йому ліцензію на право зберігання пального, копії платіжного доручення про сплату річної плати за ліцензію з відміткою банку про її сплату не є достатньою правовою підставою (передбаченою Законом №481/95-ВР) для висновку про несплату таким суб`єктом річної плати за ліцензію, а відтак і не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання відповідальності у вигляді анулювання ліцензії.

Щодо наданого апелянтом скріншоту з бази даних про направлення позивачу повідомлень про внесення чергового платежу за ліцензію, судова колегія звертає увагу, на наступне.

По перше, зазначені повідомлення сформовані з 30 березня по 24 квітня у 2021 році, в той час як позивачем вже внесена оплата за ліцензію згідно платіжного доручення № 1177 від 11.02.2021 (а.с.23).

Крім того, обов`язок щодо формування та направлення зазначених повідомлень у податкового органу виник з 01 січня 2022 року, у зв`язку із внесенням змін до ст.15 Закону № 481-95 ВР і скріншот з направленнями таких повідомлень позивачу у 2021 році, коли це не було передбачено Законом, викликає сумніви.

Судова колегія наголошує, що ані з оскаржуваного розпорядження, ані відзиву та апеляційної скарги, не можливо зрозуміти, несплату чергового платежу за ліцензію за який рік податковий орган визначив як підставу для анулювання ліцензії.

В той же час, зазначена обставина висновків суду не спростовує, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач як у 2021 році так і у 2022 році сплачував черговий платіж своєчасно.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під несплатою річної плати за ліцензію слід розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання, яка полягає у не здійсненні ним своєчасного та в повному обсязі перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу, однак, позивачем такої бездіяльності допущено не було, що підтверджується платіжним дорученням № 2062 вiд 20.04.2022р.

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Головного управління ДПС у Одеській області від 26.01.2022 року № 15-р «Про анулювання ліцензії на пальне» в частині анулювання приватному акціонерному товариству «Ізмаїлагрошляхбуд» ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2001407 від 29.04.2020 року.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 05 вересня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко