Справа № 380/8784/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року справа №380/8784/22

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.12.2021 року №0000076/7.4-19 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозять суб`єкти підприємницької діяльності» в сумі 3653796,47 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 2989551,46 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 664245,01 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.12.2021 року №0000077/7.4-19 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» в сумі 757714,99 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 606171,99 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 151543,00 грн.

Посилається на те, що донарахування грошових зобов`язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями зумовлено не підтвердженням походження товарів з Європейського Союзу за наслідками документальної невиїзної перевірки. Позивач уважає, що відповідач безпідставно переглянув та відмовив йому у застосуванні преференційного режиму оподаткування товарів, що увозилися з території Європейського Союзу та були випущені у вільний обіг на території України за наслідками їх митного оформлення (код пільги 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу). Зазначив, що ні у іноземних митних органів, ні у митних органів України, на час митного оформлення товарів, які ввозилися на територію України, не виникало сумнівів щодо документів, які подавалися позивачем для митного оформлення товарів. Такі документи в повній мірі відповідали встановленим вимогам, ідентифікували товари, підтверджували походження товарів з Європейського Союзу та надавали позивачу право на застосування преференційного режиму оподаткування при їх митному оформленні. Вказав, що у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували відомості про Європейське походження товарів та встановлювали, що країною походження товарів є країна, яка не входить до числа країн Європейського Союзу. На підставі наведеного вважає, що податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 року №0000076/7.4-19, №0000077/7.4-19 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що митними органами Республіки Польща не підтверджено преференційного походження товарів (внаслідок проведення польською стороною перевірки). Зокрема, вказав, що відповідач отримав офіційну відповідь за міжнародним запитом про не підтвердження преференційного походження товарів, оскільки в ході проведення перевірки експортер товарів не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів. Тому, зазначив, що до задекларованого позивачем спірного товару не може бути застосовано умови преференційного режиму оподаткування товарів в рамках Угоди та, відповідно, відсутні підстави для оподаткування ввезеного товару при здійсненні його митного оформлення в Україні за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита за преференцією « 410». За таких обставин, вважає, що, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 року №0000076/7.4-19 та №0000077/7.4-19, відповідач діяв у межах та у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а тому такі є правомірними і підстав для задоволення позову немає.

Ухвалою судді від 11.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 28.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою судді від 10.11.2022 року постановлено перейти в письмове провадження.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно зі ст.336, ст.345, п.2 ч.2 ст.351 Митного кодексу України, відповідно до наказу Львівської митниці від 20.10.2021 року №269, проведено документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 14.09.2018 №UA209140/2018/164015, від 01.10.2018 №UA209140/2018/168780, від 03.10.2018 №UA209140/2018/169460, від 05.10.2018 №UA209140/2018/170195, від 17.10.2018 №UA209140/2018/173489, від 25.10.2018 №UA209140/2018/176090, від 03.12.2018 №UA209140/2018/187535, від 05.12.2018 №UA209140/2018/188324, від 07.12.2018 №UA209140/2018/189030, від 10.12.2018 №UA209140/2018/189585, від 19.12.2018 №UA209140/2018/192859, від 21.12.2018 №UA209140/2018/193599, від 26.12.2018 №UA209140/2018/194466, від 28.12.2018 №UA209140/2018/195258, від 29.12.2018 №UA209140/2018/195543, від 16.01.2019 №UA209140/2019/102659, від 21.01.2019 №UA209140/2019/104019, від 22.01.2019 №UA209140/2019/104431, від 24.01.2019 №UA209140/2019/105363, від 26.01.2019 №UA209140/2019/106225, від 30.01.2019 №UA209140/2019/107222, від 04.02.2019 №UA209140/2019/108705, від 13.02.2019 №UA209140/2019/111780, від 18.02.2019 №UA209140/2019/113544, від 23.02.2019 №UA209140/2019/115771, від 26.02.2019 №UA209140/2019/116347, від 28.02.2019 №UA209140/2019/117141, від 04.03.2019 №UA209140/2019/118168, від 06.03.2019 №UA209140/2019/118941, від 09.03.2019 №UA209140/2019/119949, від 15.03.2019 №UA209140/2019/121921, від 19.03.2019 №UA209140/2019/122991, від 23.03.2019 №UA209140/2019/124749, від 27.03.2019 №UA209140/2019/125809, від 08.04.2019 №UA209140/2019/129666, від 22.04.2019 №UA209140/2019/134590, від 24.04.2019 №UA209140/2019/135299, від 02.05.2019 №UA209140/2019/137073, від 10.05.2019 №UA209140/2019/139276, від 21.05.2019 №UA209140/2019/142827, від 29.05.2019 №UA209140/2019/145606, від 04.06.2019 №UA209140/2019/147575, від 07.06.2019 №UA209140/2019/148691, від 11.06.2019 №UA209140/2019/149828, від 15.06.2019 №UA209140/2019/151442, від 18.06.2019 №UA209140/2019/152112, від 20.06.2019 №UA209140/2019/152602, від 22.06.2019 №UA209140/2019/153445, від 25.06.2019 №UA209140/2019/154079, від 27.06.2019 №UA209140/2019/154937, від 01.07.2019 №UA209140/2019/155692, від 05.07.2019 №UA209140/2019/157297, від 08.07.2019 №UA209140/2019/157968, від 12.07.2019 №UA209140/2019/159797, від 15.07.2019 №UA209140/2019/160158, від 17.07.2019 №UA209140/2019/161072, від 19.07.2019 №UA209140/2019/161946, від 23.07.2019 №UA209140/2019/163021, від 27.07.2019 №UA209140/2019/164482, від 01.08.2019 №UA209140/2019/165916, від 08.08.2019 №UA209140/2019/168054, від 12.08.2019 №UA209140/2019/169140, від 14.08.2019 №UA209140/2019/169958, від 21.08.2019 №UA209140/2019/172034, від 27.08.2019 №UA209140/2019/173621, від 29.08.2019 №UA209140/2019/174760, від 04.09.2019 №UA209140/2019/176888, від 06.09.2019 №UA209140/2019/178029, від 13.09.2019 №UA209140/2019/180078, від 17.09.2019 №UA209140/2019/181251, від 07.10.2019 №UA209140/2019/188841, від 09.10.2019 №UA209140/2019/189765, від 15.10.2019 №UA209140/2019/191365, від 16.10.2019 №UA209140/2019/192291, від 22.10.2019 №UA209140/2019/194527, від 30.10.2019 №UA209140/2019/197216, від 01.11.2019 №UA209140/2019/198274, від 06.11.2019 №UA209140/2019/199629, від 13.11.2019 №UA209140/2019/202131, від 16.11.2019 №UA209140/2019/203403, від 18.11.2019 №UA209140/2019/203552, від 25.11.2019 №UA209140/2019/206322, від 27.11.2019 №UA209140/2019/207204, від 29.11.2019 №UA209140/2019/208327, від 02.12.2019 №UA209140/2019/208972, від 03.12.2019 №UA209140/2019/209756, від 07.12.2019 №UA209140/2019/211231, від 10.12.2019 №UA209140/2019/700933, від 12.12.2019 №UA209140/2019/701583, від 14.12.2019 №UA209140/2019/702511, від 16.12.2019 №UA209140/2019/702924, від 18.12.2019 №UA209140/2019/703751, від 20.12.2019 №UA209140/2019/704644, від 27.12.2019 №UA209140/2019/707099, від 28.12.2019 №UA209140/2019/707270, від 02.01.2020 №UA209140/2020/000008, від 04.01.2020 №UA209140/2020/000513, від 08.01.2020 №UA209140/2020/000568, від 13.01.2020 №UA209140/2020/001627, від 12.02.2020 №UA209140/2020/012000, від 29.02.2020 №UA209140/2020/018268, від 29.02.2020 №UA209140/2020/018266, від 27.03.2020 №UA209140/2020/027268, від 27.03.2020 №UA209140/2020/027265, від 30.03.2020 №UA209140/2020/027956, від 30.03.2020 №UA209140/2020/027957, від 01.04.2020 №UA209140/2020/028861, від 01.04.2020 №UA209140/2020/028862, від 02.04.2020 №UA209140/2020/029256, від 02.04.2020 №UA209140/2020/029255, від 04.04.2020 №UA209140/2020/030152, від 04.04.2020 №UA209140/2020/030149, від 06.04.2020 №UA209140/2020/030295, від 06.04.2020 №UA209140/2020/030296, від 07.04.2020 №UA209140/2020/030767, від 11.04.2020 №UA209140/2020/032310, від 11.04.2020 №UA209140/2020/032309, від 24.04.2020 №UA209140/2020/034991, від 24.04.2020 №UA209140/2020/034990, від 28.04.2020 №UA209140/2020/035790, від 04.05.2020 №UA209140/2020/037202, від 04.05.2020 №UA209140/2020/037198, від 09.05.2020 №UA209140/2020/039064, від 09.05.2020 №UA209140/2020/039063, від 14.05.2020 №UA209140/2020/040365, від 25.09.2018 №UA209140/2018/166989, від 01.10.2018 №UA209140/2018/168727, від 03.10.2018 №UA209140/2018/169461, від 05.10.2018 №UA209140/2018/170196, від 17.10.2018 №UA209140/2018/173494, від 25.10.2018 №UA209140/2018/176089, від 08.11.2018 №UA209140/2018/180280, від 12.11.2018 №UA209140/2018/181395, від 16.11.2018 №UA209140/2018/182560, від 16.11.2018 №UA209140/2018/182561, від 19.11.2018 №UA209140/2018/183128, від 21.11.2018 №UA209140/2018/183968, від 23.11.2018 №UA209140/2018/184728, від 26.11.2018 №UA209140/2018/185284, від 26.11.2018 №UA209140/2018/185285, від 29.11.2018 №UA209140/2018/186504, від 29.11.2018 №UA209140/2018/186505, від 03.12.2018 №UA209140/2018/187534, від 03.12.2018 №UA209140/2018/187536, від 05.12.2018 №UA209140/2018/188323, від 07.12.2018 №UA209140/2018/189033, від 10.12.2018 №UA209140/2018/189584, від 13.12.2018 №UA209140/2018/190893, від 19.12.2018 №UA209140/2018/192860, від 21.12.2018 №UA209140/2018/193598, від 26.12.2018 №UA209140/2018/194465, від 28.12.2018 №UA209140/2018/195259, від 29.12.2018 №UA209140/2018/195541, від 12.01.2019 №UA209140/2019/101802, від 18.01.2019 №UA209140/2019/103716, від 21.01.2019 №UA209140/2019/104020, від 22.01.2019 №UA209140/2019/104432, від 24.01.2019 №UA209140/2019/105362, від 26.01.2019 №UA209140/2019/106170, від 28.01.2019 №UA209140/2019/106294, від 29.01.2019 №UA209140/2019/106775, від 30.01.2019 №UA209140/2019/107221, від 01.02.2019 №UA209140/2019/108050, від 04.02.2019 №UA209140/2019/108706, від 08.02.2019 №UA209140/2019/110369, від 11.02.2019 №UA209140/2019/110839, від 13.02.2019 №UA209140/2019/111779, від 18.02.2019 №UA209140/2019/113545, від 23.02.2019 №UA209140/2019/115770, від 26.02.2019 №UA209140/2019/116343, від 28.02.2019 №UA209140/2019/117142, від 04.03.2019 №UA209140/2019/118167, від 04.03.2019 №UA209140/2019/118169, від 06.03.2019 №UA209140/2019/118942, від 09.03.2019 №UA209140/2019/119950, від 15.03.2019 №UA209140/2019/121922, від 19.03.2019 №UA209140/2019/122990, від 23.03.2019 №UA209140/2019/124746, від 25.03.2019 №UA209140/2019/124935, від 27.03.2019 №UA209140/2019/125811, від 29.03.2019 №UA209140/2019/126836, від 04.04.2019 №UA209140/2019/128622, від 05.04.2019 №UA209140/2019/129145, від 08.04.2019 №UA209140/2019/129665, від 17.04.2019 №UA209140/2019/132991, від 22.04.2019 №UA209140/2019/134589, від 24.04.2019 №UA209140/2019/135300, від 02.05.2019 №UA209140/2019/137071, від 10.05.2019 №UA209140/2019/139278, від 21.05.2019 №UA209140/2019/142826, від 29.05.2019 №UA209140/2019/145609, від 04.06.2019 №UA209140/2019/147574, від 07.06.2019 №UA209140/2019/148690, від 11.06.2019 №UA209140/2019/149829, від 15.06.2019 №UA209140/2019/151443, від 18.06.2019 №UA209140/2019/152113, від 20.06.2019 №UA209140/2019/152603, від 22.06.2019 №UA209140/2019/153444, від 25.06.2019 №UA209140/2019/154077, від 27.06.2019 №UA209140/2019/154939, від 01.07.2019 №UA209140/2019/155691, від 05.07.2019 №UA209140/2019/157296, від 08.07.2019 №UA209140/2019/157969, від 12.07.2019 №UA209140/2019/159798, від 15.07.2019 №UA209140/2019/160159, від 17.07.2019 №UA209140/2019/161073, від 19.07.2019 №UA209140/2019/161947, від 23.07.2019 №UA209140/2019/163020, від 27.07.2019 №UA209140/2019/164484, від 01.08.2019 №UA209140/2019/165920, від 08.08.2019 №UA209140/2019/168055, від 12.08.2019 №UA209140/2019/169139, від 14.08.2019 №UA209140/2019/169959, від 19.08.2019 №UA209140/2019/171228, від 21.08.2019 №UA209140/2019/172035, від 23.08.2019 №UA209140/2019/172891, від 27.08.2019 №UA209140/2019/173623, від 29.08.2019 №UA209140/2019/174812, від 04.09.2019 №UA209140/2019/176889, від 06.09.2019 №UA209140/2019/178030, від 13.09.2019 №UA209140/2019/180079, від 17.09.2019 №UA209140/2019/181252, від 23.09.2019 №UA209140/2019/183407, від 30.09.2019 №UA209140/2019/185897, від 04.11.2019 №UA209140/2019/198740, від 06.11.2019 №UA209140/2019/199627, від 08.11.2019 №UA209140/2019/200447, від 11.11.2019 №UA209140/2019/201174, від 13.11.2019 №UA209140/2019/202129, від 16.11.2019 №UA209140/2019/203402, від 18.11.2019 №UA209140/2019/203550, від 19.11.2019 №UA209140/2019/204501, від 21.11.2019 №UA209140/2019/205019, від 27.11.2019 №UA209140/2019/207207, від 02.12.2019 №UA209140/2019/208973, від 03.12.2019 №UA209140/2019/209754, від 05.12.2019 №UA209140/2019/210323, від 07.12.2019 №UA209140/2019/211232, від 09.12.2019 №UA209140/2019/700052, від 10.12.2019 №UA209140/2019/700932, від 12.12.2019 №UA209140/2019/701582, від 14.12.2019 №UA209140/2019/702509, від 16.12.2019 №UA209140/2019/702923, від 18.12.2019 №UA209140/2019/703754, від 20.12.2019 №UA209140/2019/704643, від 23.12.2019 №UA209140/2019/705512, від 27.12.2019 №UA209140/2019/707098, від 02.01.2020 №UA209140/2020/000007, від 04.01.2020 №UA209140/2020/000512, від 13.01.2020 №UA209140/2020/001628.

За результатами цієї перевірки Львівською митницею складено акт від 17.11.2021 року №29/7.4-19/ (далі акт від 17.11.2021 року).

Відповідно до п.3.2 цього акта (перевірка обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування встановлено наступне. ФОП ОСОБА_1 на митну територію України по вищевказаних митних деклараціях ввозились наступні товари: кава натуральна для роздрібного продажу, запакована в вакуумних упаковках; чай чорний в одноразових фільтр-пакетах; кондитерські вироби з цукру, без вмісту какао у вигляді гумки або желе; кондитерські вироби з цукру, без вмісту какао льодяники; шоколадні цукерки, з начинкою або без начинки: цукерки PODNIEBNE MLECZK; кондитерський виріб з вмістом какао у формі яйця з неїстівною іграшкою всередині; шоколад Kalendar adventowy friedel(32); кондитерськi вироби з цукру та їх замiнники, виготовленi з цукрозамiнникiв, з вмiстом какао; шоколадна крем-паста з смаком шоколаду і горіха; какао розчинне napoj KAO QUICK 500g.; кондитерськi вироби з цукру та їх замiнники, виготовленi з цукрозамiнникiв, з вмiстом какао; печиво сухе повнiстю або частково покрите шоколадом; печиво сухе з начинкою у виглядів сандвічів; кондитерські вироби - вафлі з вмістом води менше 10%, не покриті шоколадом чи іншими виробами, не підсолені; борошняні кондитерські вироби без вмісту какао: хлібці пшеничні, у первинній упаковці; кава натуральна розчинна для роздрібного продажу, запакована в скляних банках; капучино розчинне, фасованне в картонних коробках; готовий харчовий продукт на основі чаю: напій гранульований Granella; морозиво з вмiстом молочних жирiв 7% та більше розфасоване в індивідуальні упаковки; серветки дитячі вологі DADA, які застосовуються для гігієнічних цілей, просочені миючими засобами, не ароматизовані; засіб з вмістом поверхнево активних речовин, для миття шкіри у вигляді рідини, розфасоване для роздрібної торгівлі:Hand soap 1000 ml Cocos/рідке мило для рук; мийні засоби та засоби для чищення, розфасовані для роздрібної торгівлі (без вмісту абразивних порошків):- капсули, рідини для прання; пральні порошки; дитячі підгузники, поглинаючий шар яких виготовлено в основному з целюлози: «Dada Extra Soft», де отримувачем товару та особою, відповідальною за фінансове врегулювання, був позивач ФОП ОСОБА_1 , а відправниками товарів були «Firma Handlowa KALIMERA Mariusz Harbuz» ( АДРЕСА_1 ) та «Przedsiebiorstwo Wielobranzowe « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (02-738 ul.Dominikanska,13b Warszawa, Польща).

Товари за вищевказаними митними деклараціями декларувалися із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст.16 Протоколу 1 «Щодо визнання концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до економічної частини Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 року №1678-VІІ та ст.15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, інформація про які наведена в Додатку №1, який є невід`ємною частиною акта перевірки.

Підстава надані при митному оформленні товарів (зазначені у п.3.1 розділу 3 акта від 17.11.2021 року) декларації про походження, складені на інвойсах експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, котрі зазначені у графі 44 митних декларацій під кодом 7016.

Країна походження товару у графі 34 митних декларацій була заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у даних деклараціях інвойс та деклараціях про походження, складених на інвойсах експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро.

Листом Галицької митниці Держмитслужби від 19.03.2020 року №7.4-1-15/7/8151 (том 1, аа.с.174-175) скеровано на верифікацію до Держмитслужби декларації про походження, складені на інвойсах експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро по «Firma Handlowa KALIMERA Mariusz Harbuz» (22-600 ul.Zacisze,3 Tomaszow Lubelski,Польща) від 24.09.2018 №EX/123/2018, від 24.09.2018 №EX/123/2018, від 27.09.2018 №EX/124/2018, від 02.10.2018 №EX/126/2018, від 04.10.2018 №EX/127/2018, від 11.10.2018 №EX/128/2018, від 24.10.2018 №EX/130/2018, від 07.11.2018 №EX/132/2018, від 10.11.2018 №EX/133/2018, від 13.11.2018 №EX/134/2018, від 15.11.2018 №EX/136/2018, від 17.11.2018 №EX/137/2018, від 20.11.2018 №EX/138/2018, від 21.11.2018 №EX/139/2018, від 23.11.2018 №EX/140/2018, від 23.11.2018 №EX/141/2018, від 26.11.2018 №EX/142/2018, від 26.11.2018 №EX/143/2018, від 29.11.2018 №EX/145/2018, від 29.11.2018 №EX/144/2018, від 04.12.2018 №EX/146/2018, від 06.12.2018 №EX/147/2018, від 07.12.2018 №EX/148/2018, від 10.12.2018 №EX/149/2018, від 18.12.2018 №EX/150/2018, від 20.12.2018 №EX/151/2018, від 23.12.2018 №EX/152/2018, від 27.12.2018 №EX/155/2018, від 28.12.2018 №EX/157/2018, від 11.01.2019 №EX/4/2019, від 17.01.2019 №EX/8/2019, від 19.01.2019 №EX/10/2019, від 21.01.2019 №EX/11/2019, від 23.01.2019 №EX/12/2019, від 25.01.2019 №EX/14/2019, від 27.01.2019 №EX/16/2019, від 28.01.2019 №EX/17/2019, від 29.01.2019 №EX/18/2019, від 30.01.2019 №EX/21/2019, від 01.02.2019 №EX/23/2019, від 05.02.2019 №EX/24/2019, від 08.02.2019 №EX/26/2019, від 11.02.2019 №EX/29/2019, від 15.02.2019 №EX/36/2019, від 21.02.2019 №EX/40/2019, від 25.02.2019 №EX/43/2019, від 26.02.2019 №EX/45/2019, від 01.03.2019 №EX/48/2019, від 01.03.2019 №EX/49/2019, від 05.03.2019 №EX/52/2019, від 07.03.2019 №EX/54/2019, від 14.03.2019 №EX/58/2019, від 18.03.2019 №EX/60/2019, від 21.03.2019 №EX/62/2019, від 23.03.2019 №EX/64/2019, від 26.03.2019 №EX/66/2019, від 28.03.2019 №EX/67/2019, від 03.04.2019 №EX/71/2019, від 04.04.2019 №EX/72/2019, від 05.04.2019 №EX/75/2019, від 16.04.2019 №EX/79/2019, від 18.04.2019 №EX/82/2019, від 23.04.2019 №EX/86/2019, від 25.04.2019 №EX/87/2019, від 08.05.2019 №EX/90/2019, від 20.05.2019 №EX/105/2019, від 28.05.2019 №EX/111/2019, від 03.06.2019 №EX/115/2019, від 06.06.2019 №EX/117/2019, від 10.06.2019 №EX/119/2019, від 13.06.2019 №EX/122/2019, від 17.06.2019 №EX/124/2019, від 18.06.2019 №EX/125/2019, від 21.06.2019 №EX/128/2019, від 24.06.2019 №EX/135/2019, від 25.06.2019 №EX/137/2019, від 27.06.2019 №EX/139/2019, від 03.07.2019 №EX/143/2019, від 05.07.2019 №EX/146/2019, від 09.07.2019 №EX/150/2019, від 12.07.2019 №EX/154/2019, від 15.07.2019 №EX/156/2019, від 18.07.2019 №EX/159/2019, від 20.07.2019 №EX/163/2019, від 25.07.2019 №EX/166/2019, від 30.07.2019 №EX/171/2019, від 07.08.2019 №EX/179/2019, від 09.08.2019 №EX/184/2019, від 13.08.2019 №EX/185/2019, від 16.08.2019 №EX/189/2019, від 19.08.2019 №EX/194/2019, від 21.08.2019 №EX/198/2019, від 26.08.2019 №EX/199/2019, від 28.08.2019 №EX/202/2019, від 03.09.2019 №EX/211/2019, від 05.09.2019 №EX/214/2019, від 11.09.2019 №EX/222/2019, від 16.09.2019 №EX/225/2019, від 19.09.2019 №EX/228/2019, від 26.09.2019 №EX/236/2019, від 31.10.2019 №EX/285/2019, від 04.11.2019 №EX/287/2019, від 06.11.2019 №EX/292/2019, від 04.11.2019 №EX/286/2019, від 10.11.2019 №EX/295/2019, від 14.11.2019 №EX/304/2019, від 15.11.2019 №EX/309/2019, від 18.11.2019 №EX/310/2019, від 19.11.2019 №EX/315/2019, від 26.11.2019 №EX/326/2019, від 27.11.2019 №EX/328/2019, від 02.12.2019 №EX/336/2019, від 03.12.2019 №EX/340/2019, від 04.12.2019 №EX/348/2019, від 05.12.2019 №EX/350/2019, від 08.12.2019 №EX/354/2019, від 10.12.2019 №EX/360/2019, від 12.12.2019 №EX/366/2019, від 13.12.2019 №EX/371/2019, від 16.12.2019 №EX/372/2019, від 17.12.2019 №EX/375/2019, від 19.12.2019 №EX/383/2019, від 21.12.2019 №EX/391/2019, від 28.12.2019 №EX/408/2019, від 02.01.2020 №EX/2/2020, від 09.01.2020 №EX/5/2020.

У відповідь на вищевказане звернення Державна митна служба України листом від 28.05.2021 року №15/15-03/7.4/1810 (том 1, а.с.134) інформувала Галицьку митницю ДМС про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща згідно листа від 28.04.2021 року №0601-IGC.4331.38.2020.KD, в якому зазначено, що товари, охоплені інвойсами за вказаним переліком, не мають преференційного походження (окрім товарів DADA diapers по наступник деклараціях інвойс - від 04.11.2019 №EX/286/2019, від 28.12.2019 №EX/408/2019,від 19.11.2019 №EX/315/2019, від 09.01.2020 №EX/5/2020, Quick CAO cocoa drink 500 g по наступних деклараціях інвойс - від 19.09.2019 №EX/228/2019, від 26.09.2019 №EX/236/2019, від 31.10.2019 №EX/285/2019, від 06.11.2019 №EX/292/2019, від 18.11.2019 №EX/310/2019, від 19.11.2019 №EX/315/2019, від 03.12.2019 №EX/340/2019, від 19.12.2019 №EX/383/2019, від 02.01.2020 №EX/2/2020, Parana ground coffe 500g по наступник деклараціях інвойс від 06.11.2019 №EX/292/2019, від 10.11.2019 №EX/295/2019, від 19.12.2019 №EX/383/2019, від 09.01.2020 №EX/5/2020), сформованих на інвойсах складених/виданих експортером «Firma Handlowa KALIMERA Mariusz Harbuz», відповідно до Протоколу 1 «Щодо визнання концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до економічної частини Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 року №1678-VІІ та Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, оскільки експортер не надав достатніх доказів на підтвердження їх преференційного походження.

Товари: продукти харчування, підгузники заявлена країна походження EU.

Враховуючи, що для вищезазначених товарів країна походження є визначальною для оподаткування, а інформація про преференційне походження виявилась недостовірною, Львівська митниця прийшла до висновку, що преференційні ставки ввізного мита до товарів, зазначених у вищевказаному інвойсі, застосовано неправомірно.

Окрім того, згідно листа Галицької митниці Держмитслужби від 23.07.2020 року №7.4-1-15/7/18955 (том 1, а.с.172-173) було скеровано на верифікацію до Держмитслужби декларації інвойс/декларації походження, складених експортером на інвойсах, виданих/складених експортером «Przedsiebiorstwo Wielobranzowe «Waldi» Harbuz Waldemar» (02-738 ul.Dominikanska,13b Warszawa, Польща) від 13.09.2018 №EX/125/2018, від 27.09.2018 №EX/130/2018, від 02.10.2018 №EX/133/2018, від 04.10.2018 №EX/134/2018/K, від 11.10.2018 №EX/135/2018, від 24.10.2018 №EX/140/2018/К, від 29.11.2018 №EX/146/2018, від 29.11.2018 №EX/145/2018/K, від 06.12.2018 №EX/149/2018/K, від 07.12.2018 №EX/150/2018/K, від 18.12.2018 №EX/152/2018/K, від 20.12.2018 №EX/156/2018/K, від 23.12.2018 №EX/157/2018/K, від 27.12.2018 №EX/161/2018/K, від 28.12.2018 №EX/163/2018/K, від 15.01.2019 №EX/9/2019/K, від 19.01.2019 №EX/13/2019/K, від 21.01.2019 №EX/14/2019/K, від 23.01.2019 №EX/16/2019/K, від 25.01.2019 №EX/18/2019/K, від 29.01.2019 №EX/21/2019/K, від 01.02.2019 №EX/26/2019/K, від 11.02.2019 №EX/32/2019/K, від 15.02.2019 №EX/38/2019/K, від 21.02.2019 №EX/41/2019/K, від 25.02.2019 №EX/44/2019/K, від 26.02.2019 №EX/46/2019/K, від 01.03.2019 №EX/50/2019/K, від 05.03.2019 №EX/52/2019/K, від 08.03.2019 №EX/56/2019/K, від 14.03.2019 №EX/61/2019/K, від 18.03.2019 №EX/63/2019/K, від 21.03.2019 №EX/65/2019/K, від 26.03.2019 №EX/70/2019/K, від 05.04.2019 №EX/81/2019/K, від 18.04.2019 №EX/87/2019/K, від 23.04.2019 №EX/90/2019/K, від 25.04.2019 №EX/92/2019/K, від 08.05.2019 №EX/99/2019/K, від 20.05.2019 №EX/115/2019/K, від 28.05.2019 №EX/120/2019/K, від 03.06.2019 №EX/124/2019/K, від 06.06.2019 №EX/126/2019/K, від 10.06.2019 №EX/128/2019/K, від 13.06.2019 №EX/133/2019/K, від 17.06.2019 №EX/136/2019/K, від 18.06.2019 №EX/139/2019/K, від 21.06.2019 №EX/141/2019/K, від 24.06.2019 №EX/146/2019/K, від 25.06.2019 №EX/149/2019/K, від 27.06.2019 №EX/151/2019/K, від 03.07.2019 №EX/158/2019/K, від 05.07.2019 №EX/162/2019/K, від 09.07.2019 №EX/166/2019/K, від 12.07.2019 №EX/171/2019/K, від 15.07.2019 №EX/173/2019/K, від 18.07.2019 №EX/177/2019/K, від 20.07.2019 №EX/181/2019/K, від 25.07.2019 №EX/184/2019/K, від 30.07.2019 №EX/189/2019/K, від 07.08.2019 №EX/198/2019/K, від 09.08.2019 №EX/203/2019/K, від 13.08.2019 №EX/205/2019/K, від 19.08.2019 №EX/213/2019/K, від 26.08.2019 №EX/219/2019/K, від 28.08.2019 №EX/222/2019/K, від 03.09.2019 №EX/231/2019/K, від 05.09.2019 №EX/234/2019/K, від 11.09.2019 №EX/244/2019/K, від 16.09.2019 №EX/248/2019/K, від 04.10.2019 №EX/278/2019/K, від 04.10.2019 №EX/277/2019/K, від 09.10.2019 №EX/281/2019/K, від 14.10.2019 №EX/286/2019/K, від 18.10.2019 №EX/298/2019/K, від 29.10.2019 №EX/311/2019/K, від 31.10.2019 №EX/320/2019/K, від 04.11.2019 №EX/321/2019/K, від 10.11.2019 №EX/332/2019/K, від 14.11.2019 №EX/345/2019/K, від 15.11.2019 №EX/350/2019/K, від 20.11.2019 №EX/365/2019/K, від 26.11.2019 №EX/373/2019/K, від 25.11.2019 №EX/367/2019/K, від 27.11.2019 №EX/377/2019/K, від 02.12.2019 №EX/383/2019/K, від 04.12.2019 №EX/396/2019/K, від 08.12.2019 №EX/405/2019/K, від 10.12.2019 №EX/409/2019/K, від 12.12.2019 №EX/416/2019/K, від 13.12.2019 №EX/423/2019/K, від 16.12.2019 №EX/425/2019/K, від 17.12.2019 №EX/431/2019/K, від 21.12.2019 №EX/446/2019/K, від 23.12.2019 №EX/450/2019/K, від 28.12.2019 №EX/466/2019/K, від 02.01.2020 №EX/3/2020/K, від 03.01.2020 №EX/7/2020/K, від 09.01.2020 №EX/10/2020/K, від 08.02.2020 №EX/91/2020/K, від 26.02.2020 №EX/134/2020/K, від 26.02.2020 №EX/131/2020/K, від 25.03.2020 №EX/196/2020/K, від 25.03.2020 №EX/195/2020/K, від 26.03.2020 №EX/202/2020/K, від 26.03.2020 №EX/201/2020/K, від 30.03.2020 №EX/206/2020/K, від 30.03.2020 №EX/207/2020/K, від 01.04.2020 №EX/217/2020/K, від 01.04.2020 №EX/216/2020/K, від 03.04.2020 №EX/225/2020/K, від 03.04.2020 №EX/224/2020/K, від 04.04.2020 №EX/229/2020/K, від 04.04.2020 №EX/230/2020/K, від 06.04.2020 №EX/238/2020/K, від 09.04.2020 №EX/247/2020/K, від 06.04.2020 №EX/237/2020/K, від 17.04.2020 №EX/262/2020/K, від 15.04.2020 №EX/261/2020/K, від 24.04.2020 №EX/281/2020/K, від 30.04.2020 №EX/313/2020/K, від 29.04.2020 №EX/305/2020/K, від 06.05.2020 №EX/344/2020/K, від 05.05.2020 №EX/333/2020/K, від 13.05.2020 №EX/375/2020/K.

Державна митна служба України листом від 27.07.2021 року №15/15-03/7.4/3064 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща листом від 13.07.2021 року №1401-ІОС.4331.54.2020 з результатами перевірки преференційних документів, в яких не підтверджено преференційне походження товарів зазначених деклараціях походження, оскільки експортер не надав відповідних документів, що підтверджують статус походження.

Враховуючи, що для вищезазначеного товару преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження, виявилась недостовірною, тому преференційні ставки ввізного мита до товарів, зазначених у вищевказаній декларації інвойс/декларації походження, на думку відповідача, застосовано неправомірно.

За результатами документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення, зокрема:

- ст.16 Протоколу 1 Угоди, ст.15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ст.48, ч.1 ст.257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 3046490,87 грн;

- підп.«в» п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 674499,29 грн.

На адресу позивача скеровано лист від 20.10.2021 року №7.4-1-19/13/9293 (том 1, а.с.7), в якому зазначено про надання пояснення щодо непідтвердження преференційного походження товарів, оформлених на підставі документів про походження, митне оформлення яких завершено за митними деклараціями, зазначеними в наказі про проведення перевірки, в термін до 04.11.2021 року. На момент завершення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано запитуваного пояснення.

На підставі акта перевірки митним органом винесені такі податкові повідомлення-рішення:

- від 07.12.2021 року №0000076/7.4-19 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозять суб`єкти підприємницької діяльності» в сумі 3653796,47 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 2989551,46 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 664245,01 грн;

- від 07.12.2021 року №0000077/7.4-19 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» в сумі 757714,99 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 606171,99 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 151543,00 грн.

Позивач, вважаючи прийняті митним органом податкові повідомлення-рішення протиправними та незаконними, звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (ч.ч.2, 3 ст.1 Митного кодексу України, далі МК України).

Згідно ч.1 ст.270 МК України, правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Відповідно до ч.1 ст.271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Ввізне мито, відповідно до положень ст.272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Стаття 276 МК України визначає платників мита, з-поміж яких: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.277 МК України, об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч.1 ст.277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

Частиною 1 ст.280 Митного кодексу України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.

Відповідно до ч.ч.3 та 4 цієї статті ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

За змістом ч.5 ст.280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

При цьому, відповідно до ч.ч.1, 5 ст.281 МКУ, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З 1 січня 2016 року набула чинності Угода, розділ IV якої «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» встановлює порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Виходячи із положень ч.1 ст.29 розділу IV Угоди, кожна Сторона, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Згідно зі ст.2 розділу II «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу 1 до Угоди з метою впровадження цієї Угоди такі товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в Європейському Союзі відповідно до статті 6 цього Протоколу.

З цією нормою Угоди узгоджується національне регулювання концепції «походження товарів». Так, відповідно до ст.36 МК України, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з приписами ст.43 МК України, документами, що підтверджують країну походження товару є, зокрема, декларація про походження товару. При цьому, декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч.6 ст.43 МК України)

Указана норма узгоджується з приписами ч.1 ст.16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди, відповідно до яких підтвердження походження товарів, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди, декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Згідно ст.25 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди, підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Так, у відповідності до ст.45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів.

Зокрема, визначено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (ч.ч.1, 3).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції(ч.ч.5, 6).

Відповідно до ч.1 ст.289 МК України, обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання (п.4); в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України (п.5).

Згідно з п.54.4 ст.54 ПК України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із наявністю відповіді компетентної організації країни, зазначеної як країна походження товару, що провела перевірку документів про походження товару, та зазначення у цій відповіді, що частина ввезеного товару не може розглядатися, як товар з походженням в ЄС відповідно до положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між СС та Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами з одного боку, та Україною з іншого боку, оскільки експортер не надав достатніх доказів, що підтверджують преференційне походження товару.

Угодою про асоціацію між СС та Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з одного боку, та Україною з іншого боку та, зокрема, Протоколом І до цієї угоди передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.

Суд встановив, що після завершення митного оформлення відповідач звернувся до уповноваженого органу Республіки Польща (листи від 19.08.2020 року том 1, а.с.183 та від 31.08.2020 року том 1, а.с.180) щодо підтвердження автентичності сертифікатів на перевезення товарів, декларацій про походження, оформлених на рахунках-фактурах, і правильності інформації, наданої в цьому документі. Підставою для перевірки сертифікатів на перевезення товарів, декларацій про походження є негативні результати перевірки доказів походження, оформлених тим же експортером на ідентичні товари, а саме листи Палати податкової інспекції у м.Варшава, Республіка Польща №1401-ІОС.4331.97.2019 від 20.04.2020 року та №0601-ICG.4331.55.2019.KD від 26.11.2019 року.

За результатами проведення перевірки цих документів про походження товару, уповноваженим органом Республіки Польща надано відповідь №0601-ICG.4331.38.2020.KD від 28.04.2021 року (том 1, а.с.97) та №1401-IOC.4331.54.2020 від 13.07.2021 року (том 1, а.с.80) (перекладені на українську мову том 1, а.с.94-95), у яких зазначено, що частина товарів, указаних в деклараціях рахунків-фактур, не мають преференційного походження в ЄС. Митні органи Польщі підтвердили справжність документів, що підтверджують походження товару, однак не можуть підтвердити походження товару, оскільки в ході перевірки експортер не надав відповідні документи, які б підтверджували статус походження.

За таких обставин, суд приходить висновку, що компанія-експортер товару отримала сертифікати EUR.1 декларативно (повідомивши компетентні органи Республіки Польща про походження товарів з території ЄС), але в ході перевірки документально не змогла підтвердити походження вказаних товарів. Саме з цієї причини у вищевказаних листах-відповідях зазначено, що документи походження є дійсними (видавалися), але не пройшли перевірку і не можуть застосовуватися для отримання товарами преференційного режиму.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, дослідивши листи уповноваженого органу Республіки Польща №0601-ICG.4331.38.2020.KD від 28.04.2021 року (том 1, а.с.97) та №1401-IOC.4331.54.2020 від 13.07.2021 року (том 1, а.с.80), суд вважає, що такі є достатніми та належними доказами для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості, оскільки в матеріалах справи та перевірки не містяться докази походження товару з Європейського Союзу.

Зазначення позивачем відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митний орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, замість застосування повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів згідно Митного тарифу України, затвердженого Законом України №584-VII від 19.09.2013 року «Про Митний тариф України».

Доводи позивача щодо не доведення відповідачем виникнення у нього обґрунтованих сумнівів про походження товару суд визнає безпідставними, з огляду на таке. За змістом п.п.1, 2 ст.33 Протоколу І до Угоди, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів, або виконанні інших вимог цього Протоколу. З метою реалізації положень п.1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Тобто, положення норм, які встановлюють вимоги до запиту митного органу країни імпорту не визначають обов`язкових умов щодо його оформлення в частині обґрунтування сумнівів, що виникли у контролюючого органу, а носять диспозитивний характер.

Крім того, як зазначалось представником відповідача у судовому засіданні, компетентними органами Республіки Польщі уже направлялись на адресу Львівської митниці результати перевірки доказів походження, оформлених експортерами Firma Handlowa Kalimera Mariusz Harbuz та Przedsiкbiorstwo Wielobranїowe «Waldi» Harbuz Waldemar на ідентичні товари, і такі, за словами представника відповідача, містили негативний результат.

При цьому, в силу вимог ч.3 ст.22 Протоколу 1 до Угоди, експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

І згідно з приписами ст.33 Протоколу 1 до Угоди, перевірка підтверджень походження товару здійснюється саме митними органами країни експорту і саме результати (негативні) цієї перевірки є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

Ураховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із ч.ч.8, 9 ст.43 МК України, суд приходить висновку, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Відтак, суд вважає, що відповідачем правильно застосовано приписи ст.33 Протоколу 1 до Угоди.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 19.10.2022 року у справі №260/4347/20, як на таку, що містить висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд не приймає з огляду на те, що висновки Верховного Суду у вказаній справі викладені за інших умов, а саме: судом апеляційної інстанції у цій не було надано оцінки змісту відповідей митних органів, які містяться в матеріалах справи, на іноземній мові без перекладу. У зв`язку із цим, Верховний Суд направив вказану справу на новий розгляд.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.12.2021 року №0000076/7.4-19 та №0000077/7.4-19 є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатися підставами для їх скасування.

Висновки суду у даній справі узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2022 року (справа №260/2805/2011) та від 11.08.2022 року (справа №460/8509/21).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15

Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.