Справа № 400/2972/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/2972/22
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року по справі за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 515307,87 грн,

В С Т А Н О В И Л А:

09 червня 2022 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 515 307,87 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що ОСОБА_1 наказом від 16.03.2022 виключено із списків особового складу Інституту із зазначенням суми відшкодування за час навчання, проте ОСОБА_1 відмовився від отримання витягу з наказу, про що складено відповідний акт. Відповідні документи надіслано на його відому адресу фактичного місця проживання засобами поштового зв`язку, проте на день подання позовної заяви визначені витрати в добровільному порядку не відшкодовані. Чинне законодавство передбачає обов`язок відповідача відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням під час навчання та у випадку відсутності добровільних дій щодо зазначеного здійснити примусове стягнення коштів в судовому порядку.Згідно п. 2.1 Інструкції №170 право щодо укладення контракту від імені Міноборони України про проходження військової служби надається керівнику вищого військового навчального закладу, а тому Інститут має всі правові підстави для звернення із зазначеним позовом.

Дану позовну заяву Інститут вперше подав 31.03.2022 через Укрпошту, проте її повернено за закінченням строку зберігання. Ймовірні причини зазначеного позивач пов`язує з військовою агресією РФ та введенням на території України воєнного стану, а тому вказує, що ним своє право звернення реалізовано вчасно, необгрунтованих зволікань не допущено, що підтверджує наявність підстав для поновлення строку звернення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, заперечуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не є належним, так як вимогу про стягнення коштів має заявляти Міноборони України. Крім того, ОСОБА_1 відраховано та виключено зі списків особового складу незаконно, що свідчить про відсутність підстав для здійснення відшкодування.

Наданий позивачем розрахунок здійснено без належних доказів та він не відповідає фактично понесеним витратам, пов`язаним із утриманням у ВНЗ. Якщо ж судом буде встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, то з ОСОБА_1 можуть бути стягнені витрати лише за період з 28.06.2021 по 15.03.2022, оскільки період з 28.08.2018 по 27.06.2021 слід враховувати як строк його строкової служби, а згідно п.5 Порядку №964 витрати відшкодовуються у повному розмірі курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року позовну заяву Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 515 307,87 грн (п`ятсот п`ятнадцять тисяч триста сім грн 87 коп.) на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (вул. Дідріхсона, 8, м. Одеса, 65029, ідентифікаційний код 26614030).20.12.2021.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невірне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи в порядку письмового провадження без участі сторін не взято до уваги надзвичайну важливість даної справи для відповідача. Також суд позбавив відповідача можливості довести наведені ним обставини шляхом виклику свідка. В іншому наводить доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити відповідачу в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інститут зазначав, що дана справа є незначної складності, а тому необхідності у її розгляду за правилами загального провадження немає. Предметом спору даної справи є стягнення відшкодування витрат на навчання, а не законність відрахування відповідача, що нівелює відповідні доводи ОСОБА_1 . Сума відшкодування розрахована на підставі довідок-розрахунків підготовлених начальниками відповідних служб забезпечення Інституту. Правові підстави звернення з даним позовом обгрунтованітим, що правовідносини Міноборони України з відповідачем здійснювалися через позивача, який наділений правом укладення відповідного контракту про навчання, а також здійснення розрахунку фактичних витрат.

Відповідач надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив про його необгрунтованість.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, представник відповідача з технічних причин, які не залежать від суду, не вийшла на зв`язок в режимі відеоконференції.

В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до наказу ректора Національного університету "Одеська морська академія" від 23.07.2018 №1305 відповідача зараховано на перший курс Інституту за денною формою навчання (а.с. 25).

Наказом т.в.о. начальника Інституту від 29.08.2018 №173 (по стройовій частині) відповідача зараховано до списків особового складу Інституту та на всі види забезпечення (а.с. 26).

Між Міністерством оборони України в особі начальника Інституту та матросом ОСОБА_1 03.09.2018 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодовувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість (а.с. 27-28).

Наказом ректора від 21.02.2022 р. №215 «Про відрахування курсантів Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відповідача відраховано за академічну неуспішність (а.с. 32).

Відповідно до витягу із наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 16.03.2022 №64 відповідачу оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово- Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 515 307, 87 грн (а.с. 34-35).

Вказана сума включає в себе наступні складові, що підтверджується відповідними довідками:

470 017,12 грн грошового забезпечення виплаченого за період з серпня 2018 по березень 2022 року (а.с. 36-37) (довідка-розрахунок без номеру);

19 026,48 грн використаних коштів на харчування (а.с. 38) (довідка-розрахунок №215);

22 343,86 грн за речове забезпечення (а.с. 39) (довідка-розрахунок від 15.03.2022 №14);

341,65 грн використаних коштів на медичного забезпечення (а.с. 40) (довідка-розрахунок без номеру);

3578,76 грн використаних коштів з тимчасового розміщення (проживання) за час навчання в Інституті (а.с. 41) (довідка-розрахунок від 15.03.2022 №12).

У зв`язку з відмовою відповідачем від отримання витягу наказу та повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі складено акт від 16.03.2022 та направлено на адресу відповідача (а.с. 43).

У добровільному порядку у визначений строк відповідач вказані кошти не відшкодував, що стало підставою звернення з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Інституті, у загальній сумі 515 307,87 грн, що підтверджується довідками. Курсанти, які навчаються в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія", перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим, будучи обізнаним про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у загальній сумі 515 307, 87 грн, відповідач витрати не відшкодував, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є стягнення коштів, які витрачено на навчання відповідача в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія", у зв`язку з його відрахуванням з навчання відповідно до наказу ректора Національного університету від 21 лютого 2022 року № 215 через академічну неуспішність та виключення зі списків особового складу наказом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" від 16 березня 2022 року № 64.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частинами третьою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Відповідно до положень частини 10 статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через невиконання освітньої програми (академічну неуспішність), курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Матеріали справи підтверджують, що за умовами укладеного між ОСОБА_1 та Інститутом контракту від 03 вересня 2018 року відповідач зобов`язався відшкодувати Міноборони України витрати, пов`язані з утриманням у Інституті, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу у випадках, визначених ч.10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Також слід звернути увагу, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 відмовився від отримання витягу з наказу від 16.03.2022 №64 та повідомлення про зобов`язання відкодування витрат на навчання на підтвердження чого надає відповідний акт (а.с. 43), а також квитанцію про направлення засобами зв`язку (Укрпошта) відповідних документів на відому адресу перебування відповідача.

Судова колегія звертає увагу, що відповідач жодним чином не зазначає про факт неотримання вищевказаних документів та відповідно відсутності поінформованості про суму витрат, які підлягала добровільному відшкодуванню.

Всі його доводи зводяться до відсутності підстав для задоволення позовних вимог через подачу позовної заяви неналежним позивачем, незаконність відрахування ОСОБА_1 та помилково розраховану суму витрат на навчання.

За таких умов, судова колегія вважає звернення Інституту до суду із заявленими в даній справі позовними вимогами здійсненим за наявності законодавчо передбачених підстав.

Щодо доводу апелянта про неналежність позивача у цій справі, то вони є помилковими з огляду на таке.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія", виключно на утримання курсантів.

Між Міністерством оборони України саме в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та матросом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження служби.

Отже, саме між Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, в тому у позивача наявне право звернення з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Відповідні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №560/1341/19.

Доводи апелянта щодо незаконного відрахування ОСОБА_1 жодним чином не відносяться до предмету спору даної справи, а тому оцінці суду не підлягають.

ОСОБА_1 не реалізовано своє право звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження свого відрахування з підстав порушення законодавчих норм та процедури його проведення, а тому колегія суддів факт відрахування вважає встановленим та таким, що не вимагає додаткового дослідження.

За таких умов, відсутні підстави для виклику свідка, оскільки відповідач зазначає, що він може підтвердити саме негативні взаємовідносини між сторонами, що не є обставиною, яка має значення для вірного вирішення спірних правовідносин.

Щодо вірності здійсненого Інститутом розрахунку витрат, то для вірного вирішення порушеного питання слід дослідити наступні правові норми.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д","е","є", "з","и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок № 964.

Відповідно до п. 3, 5, 6 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі:

курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, за період навчання, що перевищує цей строк.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю:

курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).

Наявні в матеріалах справи довідки №215, №12 свідчать, що ОСОБА_1 строк навчання в період з 28.08.2018 по 27.06.2021 враховано до строку, що входив до строку строкової служби, а період навчання з 28.06.2021 по 15.06.2022 визначено як строк понад строк строкової служби.

Правовий аналіз п.5, 6 Порядку №964 спростовує доводи апелянта про те, що він має компенсувати витрати лише за період навчання з 28.06.2021 по 15.03.2022, оскільки якщо період з 28.08.2018 по 27.06.2021 враховано йому у строк строкової служби, то компенсація витрат за вказаний період здійснюється, проте з особливістю, яка полягає у врахуванні різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).

За змістом пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на:

грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того, чи підпадає курсант під дію пункту 5, чи пункту 6 Порядку № 964.

Відповідно до витягу із наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія від 16.03.2022 №64 відповідачу оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово- Морських Сил Національного університету Одеська морська академія у розмірі 515 307, 87 грн (а.с. 34-35).

Вказана сума включає в себе наступні складові, що підтверджується відповідними довідками:

470 017,12 грн грошового забезпечення виплаченого за період з серпня 2018 по березень 2022 року (а.с. 36-37) (довідка-розрахунок без номеру);

19 026,48 грн використаних коштів на харчування (а.с. 38) (довідка-розрахунок №215);

22 343,86 грн за речове забезпечення (а.с. 39) (довідка-розрахунок від 15.03.2022 №14);

341,65 грн використаних коштів на медичне забезпечення (а.с. 40) (довідка-розрахунок без номеру);

3578,76 грн використаних коштів з тимчасового розміщення (проживання) за час навчання в Інституті (а.с. 41) (довідка-розрахунок від 15.03.2022 №12).

Для належного та повного вирішення спірних правовідносин з врахуванням доводів апелянта щодо помилковості здійснених розрахунків, ухвалою суду апеляційної інстанції від 23.11.2022 витребувано від Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" належним чином оформлені докази на підтвердження дотримання методики розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у ВНЗ з калькуляцією здійснених розрахунків, зокрема, та не виключно:

витяги розрахунково-платіжних відомостей щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період навчання а також копії карток його особового рахунку;

докази на підтвердження розрахунку продовольчого забезпечення ОСОБА_1 ;

докази на підтвердження факту отримання речового забезпечення ОСОБА_1 , а також розрахунку вартості наданих речей;

докази підтвердження факту надання ОСОБА_1 медичного забезпечення із зазначенням дати його надання та змісту.

14 грудня 2022 року до апеляційного суду надійшли витребувані докази, зміст яких в частині витрат на продовольче та медичне забезпечення підтверджує вірність здійснених позивачем розрахунків відшкодування.

В частині витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв апелянт не наводив жодних доводів щодо помилковості здійнених розрахунків, а тому суд не вбачає підстав для перевірки вірності їх нарахування.

Щодо вірності здійснених Інститутом розрахунків стосовно обрарунку витрат на грошове забезпечення, то останнім наведено доводи щодо наявності підстав для його стягнення з ОСОБА_1 в повному обсязі виплат, здійснених за роки навчання відповідача.

При цьому, Інститутом в якості доказів виплати та розміру грошового забезпечення відповідача надано відповідні витяги розрахунково-платіжних відомостей та картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2018-2022 роки, які підтверджують загальну суму нарахованого грошового забезпечення в розмірі 470 017,12 грн.

Як уже зазначалося, відповідно до п.6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю:

курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

Відповідно до 2.1.1.2. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку ( 964-2006-п ), до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період.

Інститутом наведено доводи щодо неможливості встановлення відповідної посади військовослужбовця строкової військової служби посаді курсанта, яку займав ОСОБА_1 , оскільки останній, вивчаючи військово-облікову спеціальність 255. Озброєння та військова техніка за спеціалізацією Корабельне радіотехнічне озброєння та засоби зв`язку, не готувався до конкретної, чітко визначеної посади.

Позивач зазначив, що на виконання Положення про особливості організації освітнього процесу у вищих військових навчальних закладах Міноборони України та військових навчальних підрозділах ВНЗ України, що затверджене наказом Міноборони України від 20.07.2015 №346 (чинне на період вступу відповідача на навчання до Інституту) в Інституті розроблений та затверджений командувачем ВМС ЗС України від 23.07.2016 Професійний стандарт офіцера тактичного рівня ЗСУ з корабельного радіотехнічного озброєння та засобів зв`язку для підготовки фахівців за військово-обліковими спеціальностями: 073600, 073601, 120600, 130800, 472100, 472200, 472400, 491300, 521800, 531200.

За таких умов, у зв`язку з відрахуванням ОСОБА_1 за академічну неуспішність з Інституту він не набув жодної ВОС, яка передбачена професійним стандартом за напрямом його спеціальності, здобувачем якої він був.

Судова колегія враховує наведені доводи, проте зазначає, що проблеми, пов`язані з виконанням Інститутом приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, не є підставою для стягнення виплаченого курсанту ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби, оскільки право останнього щодо виплати саме різниці утримання є встановленим.

Доводи позивача, що до початку навчання відповідач підписав контракт із ЗСУ, а тому отримував виплату грошового забезпечення курсанта у вищому розмірі на спірні правовідносини не впливають, оскільки не змінюють методику розрахунку суми відшкодування.

Підсумовуючи, судова колегія зазначає, що за відсутності належного та обгрунтованого розрахунку різниці витрат грошового забезпечення відповідача в період з 28.08.2018 по 27.06.2021, яке він мав би відшкодувати, підстав для стягнення суми грошового забезпечення в цілому за вказаний період судова колегія не вбачає.

Недосконале правове регулювання є відповідальністю Держави в особі позивача у спірних правовідносинах, а тому перенесення всіх негативних наслідків у вигляді стягнення суми грошового забезпечення з ОСОБА_1 за вказаний період є необгрунтованим.

При цьому, витрати грошового забезпечення за період з 28.06.2021 по 15.06.2022 підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до п.5 Порядку №964.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія визначила, що зменшення розміру відшкодування в частині грошового забезпечення становить 356 228,69 грн (розмір відшкодування за червень 2021 визначено з врахуванням приписів п.1.7 Інструкції №260).

Щодо витрат на речове забезпечення, то згідно п. 2.1.3., 2.1.3.1., 2.1.3.2. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 ними є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку ( 964-2006-п ), утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення. При цьому для курсантів, які не вислужили встановленого законодавством строку строкової військової служби до вступу у ВНЗ, до розрахунку береться вартість речового майна та послуг лазне-прального забезпечення, отриманих лише за термін, що перевищує строк строкової військової служби, визначений статтею 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ( 2232-12 ).

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку ( 964-2006-п ), до розрахунку береться вартість отриманого речового майна, але пропорційно фактичному часу його використання.

Утримання вартості речового майна провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби. Визначення залишкової вартості військового майна провадиться на підставі методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань.

Вартість отриманих послуг лазне-прального забезпечення цією категорією осіб за визначений період навчання не відшкодовується.

Надані Інститутом докази підтверджують, що зазначені у довідці-розрахуноку №14 від 15.03.2022 року 22 343,86 грн за речове забезпечення обраховано з наданих відповідачу речей в період, який відповідав строку строкової військової служби, а тому в даному випадку слід було стягувати не повну вартість наданих речей, а їх залишкову вартість, яку позивачем не визначено як на момент складення довідки від 15.03.2022 №14, так і під час розгляду даної справи в суді.

За таких умов, стягнення суми коштів 22 343,86 грн також необгрунтоване, що є підставою для зменшення розміру відшкодування на вказану суму.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням правових висновків суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (), шляхом стягнення зі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" () витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 136735,32 грн (515307,87 грн - 356228,69 грн - 22 343,86 грн).

Аргументи апелянта, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, незважаючи на те, що у відзиві на позовну заяву він просив розглядати справу за його участю є безпідставними, оскільки відповідно до частини шостої статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, що визначається судом на власний розсуд у кожному конкретно визначеному випадку.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 28 червня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" () задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" () витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 136 735,32 (сто тридцять шість тисяч сімсот тридцять п`ять) грн (тридцять дві) коп.

В іншій частині позовних вимог Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" () - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко