Справа № 560/9074/22
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9074/22
РІШЕННЯ
іменем України

27 грудня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на посаді та стягнення коштів.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника команди воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 08 квітня 2022 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2022 року по день його поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 №62 його увільнено з 03.03.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час дії воєнного стану загальної мобілізації на строк до його закінчення або фактичного звільнення. При цьому за позивачем збережено місце роботи, посаду та середній заробіток, що передбачено статтею 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.03.2022 №76 позивача призначено до військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Надалі наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2022 №98 позивача, начальника команди воєнізованої охорони, з 08.04.2022 звільнено з займаної посади відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом працівника на військову службу). Позивач вважає, що звільнення є протиправним, оскільки законодавчо встановлена лише можливість увільнення від виконання обов`язків, передбачених трудовим договором, що оформлюється відповідним наказом (розпорядженням) роботодавця.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що на військову службу не підлягають призову військовозобов`язані, які є працівниками органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України. Водночас, у разі коли державний службовець або працівник виявив бажання щодо призову на військову службу, його призову має передувати звільнення з посади, яку він обіймає. У зв`язку з відсутністю офіційно зареєстрованих повідомлень (інформаційних листів, списків) що підтверджують проходження військової служби позивачем під час мобілізації чи за контрактом в умовах особливого періоду чи в умовах оголошеного правового режиму воєнного стану, з метою недопущення перевиплати бюджетних коштів та порушення фінансової дисципліни в цілому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2022 №98 працівника ЗСУ ОСОБА_1 звільнено відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2022 суддею Ковальчук А.М. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та відкрито провадження в адміністративній справі №560/9074/22.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2022 справу №560/9074/22 прийнято до провадження судді Фелонюк Д.Л.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи №560/9074/22 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та про залучення третьої особи відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2009 №68 позивача призначено на посаду начальника команди воєнізованої охорони.

За змістом витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2022 №63 відповідно до Указів Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69/2022 "Про загальну мобілізацію" з урахуванням абзацу 5 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" позивача увільнено з 03.03.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час дії воєнного стану загальної мобілізації на строк, до його закінчення або фактичного звільнення. Збережено за позивачем місце роботи, посаду, середній заробіток, що передбачено статтею 119 КЗпП України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.03.2022 №76 позивач 04.03.2022 вважається призначеним до військової частини НОМЕР_2 та зарахованим до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2022 №98 позивача, начальника команди воєнізованої охорони, з 08.04.2022 звільнено з займаної посади відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України (у зв`язку з призовом працівника на військову службу), з урахуванням абзацу 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 36 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або роботодавця - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу.

Приписами частин 1, 2 статті 119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Наведеній нормі кореспондує частина 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2738-IX від 16.11.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан.

Як встановив суд, позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації.

Водночас, суд зазначає, що на момент звільнення позивача за наказом від 08.04.2022 №98 діяла зазначена редакція пункту 3 частини 1 статті 36 КЗпП України, яка містила виключення для відповідної категорії звільнення, пов`язане з призовом працівника на військову службу під час мобілізації.

Згідно з абзацом 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України.

Посилання відповідача на абзац 14 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" суд вважає безпідставним, оскільки правомірність призову позивача на військову службу під час мобілізації не є предметом спору у цій справі.

Відповідач зазначає, що у разі коли державний службовець або працівник виявив бажання щодо призову на військову службу, його призову має передувати звільнення з посади, яку він обіймає. Ці доводи є безпідставними, оскільки наведеними нормами матеріального права законодавцем встановлено обмеження щодо звільнення працівників, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації. Також наявність/відсутність заяви працівника у такій ситуації не має правового значення та не свідчить про правомірність здійсненого звільнення ОСОБА_1 .

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на окремі розпорядження Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та Командування сил Логістики, оскільки військова частина НОМЕР_1 має керуватися та діяти відповідно до законодавства, яке має вищу юридичну силу, ніж зазначені розпорядження.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2022 №98 в частині звільнення позивача.

Щодо позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника команди воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 08.04.2022 та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробіткуок за час вимушеного прогулу з 08.04.2022 по день його поновлення на роботі, суд вважає відсутніми підстави для їх задоволення. Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, а також визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2022 №98 в частині звільнення позивача, ОСОБА_1 не звільнений з посади начальника команди воєнізованої охорони.

Також з приводу стягнення середнього заробітку за період з 08.04.2022, суд зазначає наступне.

Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

При цьому, позивач з 04.03.2022 перебував на військовій службі та був призначеним до військової частини НОМЕР_2 , а тому, період з 08.04.2022 не є періодом вимушеного прогулу.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій справі, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.04.2022 №98 в частині звільнення ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк