Справа № 380/10661/22
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року

справа №380/10661/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань - Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник відповідача - Ковальчук Х.Я.,

представник третьої особи Петрівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради, про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи на стороні відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №91 від 04.02.2022 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.02.2022 № 91 було прийняте на підставі підпункту 7.8. пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 610. Також, позивач стверджує, що повноваження Виконавчого комітету Львівської міської ради на прийняття такого рішення були скасовані в судовому порядку та посилається на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 (справа № 380/2335/20), яке залишено без змін згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 (справа № 380/2335/20). Позивач зазначає, що тимчасова споруда на АДРЕСА_1 була внесена до схеми розміщення малих архітектурних форм згідно з ухвалою Львівської міської ради від 11.04.2013 №2292 та враховуючи ухвалу Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» між позивачем та управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було укладено договір №Ф-2007-17 від 29.12.2017 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд. З огляду на наведене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача зазначив, що самовільно встановлені тимчасові споруди підлягають демонтажу у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди. Така тимчасова споруда підлягає демонтажу, що передбачено п. 2.30 Наказу №244 від 21.10.2011 Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». А отже позивач, задля того аби не допустити порушення законодавства, мав би сам усунути порушення та забрати тимчасову споруду. Вказує, що ухвалою Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» було внесено зміни, зокрема до процедури здійснення демонтажу самовільної тимчасової споруди. Для провадження підприємницької діяльності у тимчасовій споруді потрібно бути включеним у комплексну схему, мати паспорт прив`язки тимчасової споруди та договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, а сама тимчасова споруда має бути одноповерховою спорудою, виготовленою з полегшених конструкцій з врахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, що встановлюються тимчасово, без влаштування фундаменту, площею не більше 30 кв. м. Тимчасова споруда, яка не відповідає даним критеріям набуває статусу самовільно встановленої. Зазначив, що оскільки тимчасова споруда, яка належить позивачу не відповідає вказаним вимогам, тому набула статусу самовільно встановленої та є такою, що підлягає демонтажу. Зазначає, що виконавчі органи сільських, селищних міських рад відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мають право реалізовувати повноваження стосовно здійснення заходів з благоустрою населених пунктів, Посилається на те, що згідно з актом дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 04.09.2020 за результатами обстеження виявлено, що тимчасова споруда позивача не передбачена Комплексною схемою, відсутній договір ОКЕБ, відсутній паспорт прив`язки. З огляду на наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 23.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 07.11.2022 суд перейшов до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 13.12.2022 суд залучив до участі у справі третю особу на стороні відповідача - Департамент містобудування Львівської міської ради.

Протокольною ухвалою від 13.12.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Представник третьої особи на стороні відповідача Департаменту містобудування Львівської міської ради подала до суду пояснення у справі, в яких просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання представник позивача не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник третьої особи щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд при вирішенні спору виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до пункту 44 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян(підпункт 7 пункту «а» статті 30 Закону № 280/97-ВР).

Згідно з статтею 31 цього ж Закону № 280/97-ВР виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 за № 280/97-ВР з наступними змінами та доповненнями акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної умісті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Пунктом 37 Розділу ІІ «Повноваження виконавчого комітету» Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою № 1081 від 08.07.2021 передбачено можливість прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради.

Як передбачено ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди; встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки; відхилення від паспорта прив`язки тимчасової споруди не допускається, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу; розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Аналогічні приписи закріплені і в Положенні про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 (далі - Положення).

Згідно з визначенням п. 1.3 цього Порядку самовільно встановлена тимчасова споруда - це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорта прив`язки ТС.

Пунктом 2.1 цього ж Порядку встановлено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорта прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.

Згідно з п. 3.14 Положення термін дії паспорта прив`язки тимчасової споруди встановлюється відповідно до терміну, зазначеного в ухвалі міської ради, з врахуванням містобудівної документації, державних норм та правил і Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Львова.

Відповідно до 5.5 Положення договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасових споруд укладається за умови відсутності заборгованості з орендної плати за попередніми договорами станом на дату укладення договорів на термін, визначений ухвалою міської ради.

Відтак, для встановлення правомірності розміщення тимчасової споруди необхідно з`ясувати наявність сукупності умов:

- ухвали Львівської міської ради, згідно з якою тимчасова споруда включена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд як частина Програми комплексного благоустрою міста;

- чинного договору оренди земельної ділянки, необхідної для розміщення тимчасової споруди;

- дійсного паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

З наведеного, суд дійшов висновку, що тимчасова споруда вважається такою, що встановлена правомірно тільки у разі дотримання усіх трьох вищевказаних умов. І у випадку відсутності хоча б однієї з них тимчасову споруди слід вважати такою, що встановлена самовільно.

На об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів.

Питання щодо благоустрою, в тому числі і щодо здійснення демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та порядку його проведення, відноситься до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Підставою для встановлення тимчасової споруди є отримання паспорта прив`язки тимчасової споруди на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на її розміщення, а також наявність належним чином укладеного договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 27березня 2020 року у справі №2а-72/12.

У цій справі суд встановив наступне.

Паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № ТС-2019-0478-Ф від 18 червня 2019 р. видавався на приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » .

Проект рішення виконавчого комітету «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » готувався на підставі листа Франківської районної адміністрації від 25.09.2020 № 4-35-30160 та доданих матеріалів до вказаного листа.

Додатком до листа Франківської районної адміністрації від 25.09.2020 № 4-35-30160 є акт про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 04.09.2020, вимога Франківської районної адміністрації від 04.09.2020 №35-вих-68182 про демонтаж тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста.

Згідно з актом дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 04.09.2020 за результатами обстеження виявлено, що тимчасова споруда не передбачена Комплексною схемою, відсутній договір ОКЕБ, відсутній паспорт прив`язки.

Також, додатком до листа Франківської районної адміністрації від 25.09.2020 № 4-35-30160 є фотофіксація вимоги та Акту, розміщених на тимчасовій споруді на АДРЕСА_1 (додаток до відзиву ВК фото тс-вивіска «Бджілка»), що спростовує твердження позивача, що жодних повідомлень про необхідність демонтажу встановленої тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 він не отримував та підтверджує факт, що тимчасова споруда була встановлена самовільно без отримання паспорту прив`язки та договору ОКЕБ.

28.02.2018 позивач подав заяву для видачі паспорта прив`язки № НОМЕР_1 на виконання пункту 3.6. порядку розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові». Цією ухвалою передбачено, що для отримання паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності суб`єкт підприємницької діяльності звертається у Центр надання адміністративних послуг м. Львова з письмовою заявою на ім`я начальника управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування про надання паспорта прив`язки тимчасової споруди та підпункту 3.7.4. пункту 3.7., яким вказано, що до заяви додаються: фотофіксація тимчасової споруди (формат А-5).

Згідно з фотофіксацією тимчасової споруди з розміщенням на ній вимоги та акту, розміщених на тимчасовій споруді на АДРЕСА_1 (додаток до відзиву ВК фото ТС -вивіска «Бджілка») і фотофіксації доданої до заяви позивача для видачі паспорта прив`язки від 28.02.2018 № З-ФОП-19324/АПП-2404 адресованої управлінню регулювання забудови департаменту містобудування чітко видно, що це дві різні тимчасові споруди.

Відповідно до схеми прив`язки тимчасової споруди М 1:500 та плану ділянки для розміщення тимчасових споруд до паспорта прив`язки № ТС-2019-0478-Ф від 18 червня 2019 року тимчасова споруда площею 30 кв. м. фізичної особи підприємця ОСОБА_1 одна, а станом на сьогодні, згідно відомостей з Містобудівного кадастру м. Львова тимчасових споруд стало уже дві (додаток 6 до пояснення третьої особи).

Відповідно до акту обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 від 06.11.2020 р. №155 відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові департаменту містобудування (додаток 7 до пояснень департаменту містобудування) за результатами обстеження земельних ділянок: встановлено, що:

На земельній дiлянцi №1 в межах червоних ліній орієнтовною площею 0,0022 га по АДРЕСА_1 знаходиться павільйон зі стінами із панелей типу «сендвіч» розміром 3,12 м., 7,50 м., 2,42 м., 1,40 м., 0,70 м., 6,13 м. (орієнтовною пл. 22 кв. м.) на бетонній площадці. На час обстеження в приміщенні павільйону здiйснюється підприємницька діяльність торгiвля продуктами харчування.

Рiшенням Франкiвського районного суду м. Львова від 13.12.2012 року у спpaві № 1326/8181/2012 визнано право приватної власності на торгівельний павільйон загальною площею 19,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

В подальшому вказаний павільйон на підставі договорів купівлі-продажу часток майна № 3863 вiд 25.09 2013 та №3805 вiд 23.09.2013 вiдчужено ОСОБА_2 .

Вiдповiдно до інформацiйної довiдки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вiд 17.09.2020 № 224308582 право власності на торгівельний павiльйон площею 19,4 кв. м. на АДРЕСА_1 (реєстрацiйний номер об`єкта нерухомого майна ) перебуває у власності ОСОБА_2 .

Згідно з ухвалою Львiвської міської ради від 02 03 2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення пiдприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова внесено до Комплексної схеми тимчасову споруду площею 0,0030га на АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1 .

Паспорт тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 скасовано 30.09.2019 в зв`язку з недотриманням вимог ФОП ОСОБА_1 при встановленні тимчасової споруди.

Згiдно з ухвалою Львiвської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення пiдприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» тимчасову споруду ФОП ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 до Комплексноп схеми не внесено.

На земельнiй дiлянцi № 2 в межах червоних ліній орiєнтовною площею 0,0030 га по АДРЕСА_1 знаходиться павільйон зі стінами із панелей типу «сендвіч» розміром 2,96 м., 1,60 м., 0,80 м., 6,65 м., 3,75 м., 8,27 м. (орієнтовною пл. 30 кв. м.). На час обстеження в приміщенні павільйону здiйснюється пiдприємницька дiяльнiсть - торгiвля дитячими товарами «Бджілка».

Вiдповiдно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване речове право на нерухоме майно вiдсутнє.

Згідно з актом про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасово здійснення підприємницької діяльності вiд 04.09.2020 року, складеного представниками Франківської РА) тимчасова споруда із сендвіч панелей розміром 8,1х3,7м (орієнтовною пл.30 кв. м.) на АДРЕСА_1 , власником якої є ФОП ОСОБА_1 не передбачена Комплексною схемою, також вiдсутнiй договір ОКЕБ та паспорт прив`язки.

Саме на тимчасову споруду в якій здiйснюється пiдприємницька дiяльнiсть - торгiвля дитячими товарами «Бджілка» було наклеєно акт дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 04.09.2020 р. та вимогу Франківської районної адміністрації від 04.09.2020р. №35-вих-68182 про демонтаж тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста, що і підтверджує факт того, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.02.2022 № 91 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » приймалося щодо тимчасової споруди позивача з дитячими товарами «Бджілка».

Актом обстеження земельних ділянок на АДРЕСА_1 від 06.11.2020 р. № 155 підтверджується все вищенаведене та згідно план схеми земельної ділянки на АДРЕСА_1 доданої до акту встановлено дві окремо стоячі тимчасові споруди на двох земельних ділянках комунальної власності.

Судом встановлено, що одна тимчасова споруда позивача розміщувалася на підставі договору № Ф-2007-17 від 29.12.2017 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд та паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № ТС-2019-0478-Ф від 18 червня 2019 та інша, яка була встановлена самовільно і щодо якої було винесено рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.02.2022 № 91 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

На момент розгляду справи позивачем не надано доказів, які б підтверджували законність встановлення спірної тимчасової споруди та наявність повного пакету необхідних документів як на даний час так і на час винесення рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.02.2022 № 91 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

Оцінюючи вказані обставини, суд встановив, що договір № Ф-2007-17 від 29.12.2017 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд зазначений позивачем в позовній заяві, ні паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № ТС-2019-0478-Ф від 18 червня 2019 зазначений позивачем в додатках до позовної заяви немає ніякого відношення до оскаржуваного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.02.2022 № 91 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

Територіальна громада міста в особі Львівської міської ради є також власником земель на яких розташований окремий конструктивний елемент благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасової споруди позивача то Львівська міська рада наділена правом володіння, правом користування і правом розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо обслуговування території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно з п.12.2.6 Ухвали №376 від 21.04.2011 «Про Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади» (зі змінами) самочинно встановлені тимчасові споруди підлягають до демонтажу без попереднього судового розгляду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 (справа № 380/2335/20), яке залишено без змін згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 (справа № 380/2335/20) визнано протиправними та нечинними підпункт 5.2 пункту 5 в частині "Рекомендувати не здійснювати реалізацію алкогольних та слабоалкогольних напоїв у тимчасових спорудах..." , "....Виявлення тимчасових споруд, основною діяльністю яких є торгівля алкогольними напоями .....є підставою для підготовки управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування проекту ухвали про вилучення таких тимчасових споруд з Комплексної схеми" та підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 380/2335/20 скасовані лише окремі пункти ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», що спростовує твердження позивача, що нібито повноваження Виконавчого комітету Львівської міської ради на прийняття такого рішення були скасовані в судовому порядку, а враховуючи на всі вищенаведені законодавчі норми та ухвали Львівської міської ради виконавчий комітет мав повноваження і право на винесення рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 91 від 04.02.2022 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ». Відтак, ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» скасована тільки частково та є інші норми законодавства і ухвали Львівської міської ради, що передбачають всі правові підстави для демонтажу тимчасових споруд та прийняття рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про демонтаж. Так як, виконавчі органи сільських, селищних міських рад відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мають право реалізовувати повноваження стосовно здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач мав достатні правові підстави для прийняття рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 91 від 04.02.2022 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ». Тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Також, суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00;пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 250-251, 255, 293 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М. Брильовський