Справа № 380/12730/22
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області із вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС у Львівській області від 28.07.2022 року №02-02/33 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проживала на території України з народження та є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України №208 від 18.06.2020, виданою Головним управління ДМС України у Львівській області та тимчасовим посвідченням громадянина України №ОТ033663 від 14.07.2020.

Позивач зазначає, що під час навчання на території російської федерації у 1992 році їй в паспорті громадянина СРСР було проставлено штамп про отримання російського громадянства.

З метою припинення російського громадянства позивач неодноразово зверталась до консульства російської федерації у Львові із відповідними заявами, проте станом на момент подачі позовної заяви жодної мотивованої відповіді вона не отримувала.

Разом з тим, у серпні 2022 року позивач отримала лист-рішення Головного управління ДМС України у Львівській області від 22.07.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 27.07.2009 у зв`язку із набуттям громадянства України. Відповідним рішенням скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.06.2018 з безстроковим терміном дії та зобов`язано позивача виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії даного рішення.

Позивач вважає дане рішення протиправним з огляду на те, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявності підстав для анулювання дозволу на імміграцію.

Ухвалою суду від 14.09.2022 було відмолено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою судді від 19.09.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову повністю та вказує, що Головним управління ДМС України у Львівській області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку із набуттям позивачем громадянства України. Також представник відповідача додав, що під час подання заяви про набуття громадянства України позивач подала зобов`язання припинити своє попереднє громадянство РФ протягом двох років з набуття громадянства України, а також протягом місяця мала зареєструвати своє місце проживання по отримуваному посвідченню та повернути посвідку на постійне проживання.

У судовому засіданні, що відбулось 15.12.2022, представник відповідача щодо задоволення позову заперечив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі.

За результатом проведеного судового засідання суд вирішив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05 березня 2020 року (повторно) ОСОБА_3 народилась у селі Топільниця Старосамбірського району Львівської області.

27.07.2009 ОСОБА_4 було документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 , виданою ГУ ДМС України у Львівській області з безстроковим терміном дії.

У зв`язку із зміною прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 ) 08.05.2014 позивач звернулась до ГУ ДМС у Львівській області щодо обміну посвідки та була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_5 від 22.05.2014 з безстроковим терміном дії.

У зв`язку із досягненням 45-річного віку ОСОБА_2 11.06.2018 звернулась до ГУ ДМС у Львівській області щодо обміну посвідки та була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_6 від 13.06.2018 з безстроковим терміном дії.

18.06.2020 рішенням ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_2 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України серії НОМЕР_7 від 14.07.2020.

28.07.2022 Головним управлінням ДМС України у Львівській області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане ОСОБА_2 ту зв`язку із набуттям громадянства України. Зазначеним рішенням скасовано прийняте рішення ВГІРФО ГУМВСУ у Львівській області 27.07.2009 року про надання громадянці РФ ОСОБА_2 дозволу на імміграцію у зв`язку з набуттям громадянства України, визнано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_6 від 13.06.2018 недійсною, та такою, що підлягає вилученню та знищенню. Окрім цього, вказаним рішенням зобов`язано позивача виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Позивач, вважаючи вказане рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, звернулась до суду з метою його скасування.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Законом України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III (далі Закон №2491-III) визначено умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У відповідності до абзацу другого статті 1 Закону №2491-III імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Статтею 12 Розділу IV скасування дозволу на імміграцію, виїзд і видворення за межі України Закону №2491-III передбачено підстави для скасування дозволу на імміграцію. Серед них є наступні підстави:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Нормами частин першої-третьої статті 13 Закону №2491-III встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

26 грудня 2002 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», якою, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №1983).

Даний Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно абзацу першого пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом другим пункту 21 Порядку №1983 передбачено, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункту 22 Порядку №1983).

З аналізу вищенаведених норм права суд висновує, що скасування дозволу на імміграцію можливе лише за наявності визначених Законом №2491-III підстав та на основі складеного обґрунтованого висновку із зазначенням таких підстав для скасування відповідного дозволу.

Водночас згідно наявного в матеріалах справи висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_7 у зв`язку із набуттям громадянства України від 28 липня 2022 року судом встановлено, що такий не містить мотивованого обґрунтування з посиланням на пункт 6 частини першої статті 12 Закону №2491-ІІІ щодо можливості скасування відповідного дозволу.

Окрім цього, при посиланні у спірному рішенні на пункт 6 частини першої статті 12 Закону №2491-ІІІ відповідачем також не зазначена відповідна норма Закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну, крім тих, що наведені у статті 12 Закону №2491-ІІІ.

Посилання представника відповідача щодо зобов`язання позивача припинити своє попереднє громадянство РФ протягом двох років з дня набуття громадянства України суд до уваги не приймає, адже, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач 21.07.2020 зверталась до консульства російської федерації у Львові із заявою №700135131 про надання дозволу на позбавлення російського громадянства у зв`язку із набуттям громадянства України.

Разом з тим, як пояснив представник позивача, станом на момент звернення до адміністративного суду позивач не отримала мотивованої відповіді від уповноваженого консульства.

Також суд бере до уваги той факт, що в Україні діє правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Суд наголошує, що Законом №2491-ІІІ встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі відповідачем не доведена.

З огляду на зазначене, вказані відповідачем мотиви висновку, які в подальшому стали підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивача, не є обґрунтованими, з огляду на те, що вказані норми Закону не містять підстав, за яких особу може бути позбавлено дозволу на імміграцію. Тому вказаним посиланням відповідач не довів підстав застосування п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону №2491-ІІІ, як підставу прийняття спірного рішення.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття рішення від 28.07.2022 про скасування рішення ВГІРФО ГУМВСУ у Львівській області 27.07.2009 року про надання громадянці РФ ОСОБА_2 дозволу на імміграцію у зв`язку з набуттям громадянства України та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_6 від 13.06.2018, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття та без урахування принципу пропорційності, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області №02-02/33 від 28.07.2022 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого ОСОБА_2 .

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.