Справа № 380/20244/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/20244/21 пров. № А/857/10856/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року (суддя Гавдик З.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 23.06.2022),

в адміністративній справі №380/20244/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи»,

про визнання протиправними та скасування наказів,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними та скасувати пункти 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України від 03.11.2021р. за №3928/5 Про задоволення скарги; 2) визнати протиправними та скасувати пункти 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021р. за №4086/5 Про задоволення скарги.

Відповідач в суді першої інстанції позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими, подав свій відзив. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано пункти 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України від 03.11.2021р. за №3928/5 Про задоволення скарги. Визнано протиправними та скасовано пункти 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України від 15.11.2021р. за №4086/5 Про задоволення скарги. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 1816,00 грн. сплаченого судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуваним рішенням неповно з`ясовано обставини, що мали значення для справи, допущено посилання на недоведені обставини, порушено основні принципи адміністративного судочинства, а тому вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідачем з дотриманням процедури було повідомлено учасників щодо розгляду скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 13.09.2021, вказуючи, що Міністерство юстиції України своєчасно та всіма можливими способами повідомило особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про засідання Колегії, що не позбавляло можливості взяти участь у її розгляді та надати пояснення. Щодо порушень, виявлених під час розгляду скарги, то у рішенні суду наявні виключно посилання на процедурні питання про прийняття оскаржуваного наказу, але жодних аргументів щодо порушень під час прийняття рішень від 12.02.2021 №56584703, 56584625, 56585358, від 17.02.2021 №56654478, 56654442, 654951, від 23.03.2021 №57240485 (за скаргою ОСОБА_2 ) від 17.02.2021 №56653735, 566532151, 56653174, 56653696, 56654023, 56653421, від 23.02.2021 №57240485 (за скаргою ОСОБА_3 ) не зазначається. Вказує скаржник, що судом з незрозумілих причин не враховано Висновки колегії, на підставі яких і були прийняті спірні накази, у той час як Мін`юст у Висновках навів підстави для прийняття такого рішення, зазначивши належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтував строки його застосування. Зважаючи на встановлений факт порушення й оцінюючи його ступінь та характер, Міністерство юстиції виходило із того, що застосування до державного реєстратора заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, має бути необхідним й достатнім для виправлення і попередження нових порушень та зловживань у сфері державної реєстрації прав. А тому з огляду на вказану мету й ґрунтуючись на принципах справедливості та співмірності заходи реагування повинні бути пропорційними характеру встановлених порушень. Встановлення факту прийняття державним реєстратором неправомірного рішення з урахуванням його характеру та наслідків, яке фактично призвело до порушення права власності скаржника і є підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання доступу до реєстру. Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю Мін`юсту, а також надано повноваження самостійно визначати вид санкції при прийнятті рішення, враховуючи допущені порушення законодавства. Твердить апелянт, що Міністерство юстиції України прийняло рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав із врахуванням характеру порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків. Щодо деяких процесуальних порушень звертає увагу скаржник, що не може бути скасовано правильне по суті рішення лише задля правового пуризму. Таке рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 23.06.2022 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимоги позивача в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

13.09.2021 року ОСОБА_2 звернулася до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора, у якій просила скасувати ряд рішень про державну реєстрацію припинення права власності (із закриттям розділу), а також анулювати державному реєстратору ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 94-99 т.1).

03.11.2021 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №3928/5 Про задоволення скарги, в якому відповідно до ч.3 ст.26, пп. а, ґ п.2 ч.6 ст.37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наказано:

1. Скаргу ОСОБА_2 вiд 13.09.2021 №80896 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення вiд 12.02.2021 №№ 56584703, 56584625, 56585358, від 17.02.2021 №№ 56654478, 56654442, 56654951, від 23.03.2021 №№ 57240485, прийняті державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишиним Назаром-Павлом Андрійовичем.

3. Анулювати доступ державному реєстратору Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4. В іншій частинi вимог відмовити у зв`язку з тим, що рішення від 24.03.2021 №№ 5727439, 57274488, 57274278, 57274390, від 06.04.2021 №№.57485407, 57484027, 57489070, 57489254, 57488482, 57488871, від 15.07.2021 №№ 59284497, 59285011 прийнято приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер Оленою Любомирівною та Державним реєстратором Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області Левандовською Інною Чеславівною відповідно до законодавства.

5. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

6. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство Нацiональнi iнформацiйнi системи.

Пiдстава: висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.10.2021р., за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 13.09.2021 зареєстрованної в Міністерстві юстиції України 14.09.2021 за №СК-1625-21 (а.с. 11, 86 т.1).

Також встановлено, що 13.09.2021 року ОСОБА_3 звернулася до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора , у якій просила скасувати ряд рішень про державну реєстрацію припинення права власності (із закриттям розділу), а також анулювати державному реєстратору ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 161-166 т.1).

15.11.2021 року відповідачем прийнято наказ №4086/5 Про задоволення скарги, в якому відповідно до ч.3 ст.26, пп. а, ґ п.2 ч.5 ст.37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наказано:

1. Скаргу ОСОБА_3 від 13.09.2021 №80896 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення вiд 17.02.2021 №№ 56653735, 56653151, 56653174, 56653696, 56654023, 56653421, від 23.03.2021 №№ 56654478, 56654442, 56654951, від 23.03.2021 №№ 57240485, прийняті державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Павлишиним Назаром-Павлом Андрійовичем.

3. Анулювати доступ державному реєстратору Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4. В іншій частині вимог відмовити у зв`язку з тим, що рішення від 24.03.2021 №№ 57274557, 57274569, 57274578, 57274584, від 06.04.2021 №№ 57485407, 57487125, 57486598, 57489380, 57489523, 57489667, 57489797 від 15.07.2021 №№ 59285612, 59283942 прийнято приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер Оленою Любомирівною та Державним реєстратором Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області Левандовською Інною Чеславівною відповідно до законодавства.

5. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

6. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство Нацiональнi iнформацiйнi системи.

Підстава: висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.10.2021р., за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 13.09.2021 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.09.2021 за №СК-1624-21 (а.с. 153 т.1).

Не погодившись із пунктами 3 та 6 вказаних наказів відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, ухвалюючи спірні пункти 3 та 6 оскаржених Наказів, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, а також необґрунтовано, у зв`язку із чим суд вважав, що такі підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Вирішуючи спірні правовідносини, судом враховується, що відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (у редакції чинній на момент вчинення реєстраційних дій) (далі Закон №1952-IV) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127).

Статтею 7 Закону №1952-IV визначено повноваження Міністерства юстиції України, зокрема Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України (далі Положення про Мін`юст), затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 №228, встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Пунктом 10 Положення про Мін`юст, Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України (далі Порядок №1128).

Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною першою 22 Закону №1952-IV встановлено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.41 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна , зокрема, подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна( у разі коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається щодо майна, будівництво якого здійснювалося у результаті спільної діяльності, 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства( у разі коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалося у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

Разом із тим, п.75 Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV, в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно із ч.3 ст.26 Закону №1952-IV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Згідно із п.п. а, ґ п.2 ч.6 ст.37 Закону №1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Таким чином, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги або про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про, зокрема, анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Разом з цим, для прийняття рішення відповідно до вказаного підставою для прийняття якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Мін`юст має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що, в свою чергу, і є мотивом для прийняття рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Водночас, законодавством передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні Мін`юсту, прийнятого за результатами проведення перевірок державних реєстраторів у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав такими державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав, оскільки законодавець, наділяючи Мін`юст функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів як контролюючий орган, також зобов`язав його мотивувати таке рішення.

Мотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства.

Тобто уповноважений орган має оцінити зміст порушень, виявлених колегією під час проведення перевірки відповідної скарги, зафіксованих у висновку за результатами її проведення.

Отже, Мін`юст зобов`язаний навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтувати строки його застосування.

Судом встановлено, що під час розгляду скарги ОСОБА_2 від 13.09.2021 Колегією Мін`юсту з поданих документів та відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державним реєстратором Павлишиним Н.-П.А на підставі рішень 1 припинено право власності скаржниці (запис про право власності №№ 33955859, 32977277 на об`єкти нерухомого майна, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , а також державним реєстратором Павлишиним Н.-П.А на підставі оскаржуваних рішень 2 закрито розділи Державного реєстру прав, що були відкриті на них.

Водночас оскаржувані рішення №№ 56584625, 56654478 прийнято державним реєстратором ОСОБА_1 за результатом розгляду заяв (повідомлення про знищення об`єкта нерухомого майна) №№ 44013460, 44084905, до яких додано довідки від 15.02.2021 № 1/6894 та від 10.02.2021 №3092, видані обласним Комунальним підприємством Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», які не давали змоги встановити підстав для припинення права власності скаржника на об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , та закриття розділів Державного реєстру прав, що були відкриті на них.

Судом враховується, що на адвокатський запит від 16.08.2021 № 03/08-21 КП Львівської МР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надано відповідь, в якій додатково повідомлено, що за №3092 зареєстрований лист, але він не має відношення до вказаних в адвокатському запиті адрес та осіб, а вихідного №1/6894 у 2021 році не оформлялось.

Також встановлено, що державним реєстратором Павлишиним Н.-П.А на підставі оскаржуваних рішень 3 відкрито розділи Державного реєстру прав на будівлі 1, 2 та проведено державну реєстрацію права власності на них за ОСОБА_4 (записи про право власності №№ 40587261, 40522267).

Однак, Колегією Мін`юсту встановлено, що оскаржувані рішення 3 прийнято державним реєстратором Павлишиним Н.-П.А за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію права власності №№ 44085296, 44013936 (далі разом - Заяви), до яких додано акти обстеження від 15.02.2021 №4 та від 11.02.2021 №8, видані фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5 , довідки від 27.11.2014 №1863 та від 22.05.2014 №739, видані Брюховицькою селищною радою, технічні паспорти від 11.02.2021 та 15.02.2021, видані фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5 . При цьому, до Заяви не додано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документа, що підтверджує присвоєння об`єкта нерухомого майна адреси.

Крім того, Колегією Мін`юсту встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення проведено державну реєстрацію переходу права власності на об`єкти нерухомого майна, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , від ОСОБА_4 до ПП «Левтрансбуд».

Оскаржуване рішення 4 прийнято державним реєстратором Павлишиним Н.-П.А. за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №44689363, до якого додано акт приймання-передачі нерухомого майна від 22.03.2021, укладений ОСОБА_4 до ПП «Левтрансбуд», справжність підпису на якому засвідчено приватним нотаріусом Майхер О.Л. за реєстровими №№ 794,795.

Під час розгляду скарги ОСОБА_3 від 13.09.2021 Колегією Мін`юсту з поданих документів та відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_1 допущено аналогічні порушення законодавства у сфері державної реєстрації при прийнятті рішень від 17.02.2021 №№ 56653735, 566532151, 56653174, 56653696, 56654023, 56653421, від 23.02.2021 №57240485 щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .

Судом враховується, що на адвокатський запит від 16.08.2021 №04/08-21 КП Львівської МР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надано відповідь, в якій додатково повідомлено, що замовлення за №1/6949 та №1/6948 у 2021 році - не оформлялись.

Встановленими у справі обставинами підтверджується порушення державним реєстратором вимог, що визначені статтями 5, 10, 22, 24 Закону №1952-IV та пункту 41 Порядку №1127, а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Щодо дотримання принципів обґрунтованості та пропорційності при прийнятті оскаржуваних наказів, дослідивши їхній зміст, колегією суддів встановлено, що такі прийняті на підставі висновків центральної Колегії Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 05.10.2021 за результатами розгляду скарг ОСОБА_2 від 13.09.2021, зареєстрованої в Мін`юсті 14.09.2021 за МСК-1625-21, ОСОБА_3 від 13.09.2021, зареєстрованої в Мін`юсті 14.09.2021 за №СК-1624-21.

Отже, Мін`юст у Висновках навів підстави для прийняття такого рішення, зазначивши належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтував строки його застосування.

Реалізуючи свої повноваження у сфері Державної реєстрації прав, згідно з п.п.1 ч.6 ст.37 Закону №1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема про: г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Зважаючи на встановлений факт порушення й оцінюючи його ступінь та характер, Мін`юст виходив із того, що застосування до державного реєстратора заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, має бути необхідним й достатнім для виправлення і попередження нових порушень та зловживань у сфері державної реєстрації прав. А тому, з огляду на вказану мету й ґрунтуючись на принципах справедливості та співмірності, заходи реагування повинні бути пропорційними характеру встановлених порушень.

Згідно із статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та норм Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, а враховуючи те, що державна реєстрація права власності є гарантією непорушності цього права, то умисне або недбале здійснення державним реєстратором своїх повноважень має наслідком порушення конституційних прав громадян та інших суб`єктів цивільно-правових відносин потребує вжиття відповідних заходів реагування.

Отже, встановлення факту прийняття державним реєстратором неправомірного рішення з урахуванням його характеру та наслідків, яке фактично призвело до порушення права власності скаржника і є підставою для застосування (в даному конкретному випадку) відповідного заходу реагування у вигляді анулювання доступу до реєстру.

У постанові Верховного Суду у справі 826/2470/17 від 25.06.2020 зроблено висновок щодо дискреційних повноважень Міністерства юстиції України, а саме те, що обраний відповідачем вид відповідальності у вигляді анулювання доступу державному реєстратору прав на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав є співмірним із вчиненим позивачем порушенням, шо призвело до позбавлення права значної кількості третіх осіб на реалізацію своїх прав на розпорядження майновими правами.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю Міністерству юстиції України. Йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції при прийнятті рішення, враховуючи допущені порушення законодавства.

Законодавчо визначено, що анулювання доступу до реєстрів є контрольною функцією, яка застосовується виключно за наслідками та у випадку вчинення державними реєстраторами порушень в процесі вчинення реєстраційних дій.

Відтак, встановивши факт порушення у процесі здійснення реєстраційної дії без належної правової підстави, всупереч порядку вчинення реєстраційних дій, всупереч загальним засадам державної реєстрації, орган державної влади, Міністерство юстиції України, використало свої дискреційні повноваження.

Відповідно до підпунктів «а», «ґ» п.2 ч.6 ст.37 Закону №1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

За наслідками розгляду скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на дії державного реєстратора (позивача у вказаній справі) відповідачем було встановлено, що такі порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав є грубим і не припустимими, тому відповідач вважав, що у діях, допущених державним реєстратором ОСОБА_1 , вбачаються достатні підстави для анулювання його доступу до Державного реєстру прав.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку, що Міністерство юстиції України прийняло рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав із врахуванням характеру порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків.

У спірних правовідносинах колегія суддів враховує, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, суд вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом в серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Відносно доводів позивача щодо неповідомлення про засідання Колегії, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Так, порядок повідомлення учасників та зацікавлених осіб про засідання Колегії щодо розгляду скарги регламентується Порядком №1128, зокрема, пунктом 11 визначено, що суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Аналіз викладеного свідчить, що розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту є належним повідомленням осіб, запрошених до розгляду скарги по суті, а інші два способи повідомлення є додатковими.

Встановлено, що 01.10.2021 о 15:16 відповідачем розміщено оголошення про засідання Колегії 05.10.2021, в якому зазначено про запрошення скаржників, їх представників та заінтересованих осіб, їх представників для розгляду наступних скарг, зокрема, розгляду по суті скарг ОСОБА_2 від 13.09.2021 та ОСОБА_3 від 13.09.2021, що підтверджується листом ДП НАІС №4908/14.2-11 від 05.10.2021.

З огляду на те, що засідання Колегії відбулося 05.10.2021, у той час, як оголошення про таке засідання опубліковано 01.10.2021 на офіційному сайті Міністерства юстиції України, тобто з дотриманням відповідачами процедури повідомлення учасників та доводить виконання відповідачем вимог Закону №1952-IV щодо повідомлення суб`єкта оскарження про розгляд скарг у строк, достатній для забезпечення присутності ОСОБА_1 на засідання Колегії.

Крім цього, 01.10.2021 головним спеціалістом Демченко М.О. складено акт про неможливість здійснення виклику державного реєстратора Жирівської сільської ради ОСОБА_1 телефонограмою на засідання Колегії 05.10.21, оскільки за номером телефону НОМЕР_1 ніхто не відповідав. Зокрема, підтвердженням достовірності такого номеру телефону є його розміщення на офіційному сайті https://rada.info/rada/04372336/. Також встановлено, що з офіційних джерел неможливо встановити електронну адресу для додаткового направлення листа запрошення на засідання Колегії, оскільки такий відсутній.

Верховний Суд у свої постанові від 29.08.2022 (справа №160/4731/20) дійшов висновку, що відповідач використав усі доступні йому способи повідомлення державного реєстратора, тобто виконав вимоги п.10 Порядку №1128. Відсутність електронної адреси державного реєстратора у скарзі, а також неприйняття телефонограми у сільській раді, не свідчить про протиправність дій відповідача та не може бути перешкодою для розгляду скарги по суті. Суд звернув увагу, що позивач не зазначає, як його відсутність на засіданні Комісії вплинула на оцінку законності його реєстраційних дій, що були предметом скарги ТОВ «Фермер-Агро». За таких обставин, нема підстав для скасування наказу з самих лише мотивів неможливості взяти участь у засіданні.

Таким чином, Міністерство юстиції України своєчасно та всіма можливими способами повідомило особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про засідання Колегії, що не позбавляло можливості взяти участь у її розгляді та надати пояснення, що підтверджує помилковість висновків суду першої інстанції про неповідомлення позивача про розгляд скарг в жодний належний спосіб.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм та встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем було правомірно прийняті накази від 03.11.2021р. за №3928/5 Про задоволення скарги; від 15.11.2021р. за №4086/5 Про задоволення скарги, в тому числі і їх пункти 3 та 6. Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження і таку належить задоволити.

Таким чином, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 в адміністративній справі №380/20244/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Повний текст постанови суду складено 26.12.2022 року