Справа № 240/20118/22
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/20118/22

категорія 102000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №1801/25 від 31.08.2022 року Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про скасування їй дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області безпідставно скасувало дозвіл на імміграцію в Україну, посилаючись на те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні не наведено жодних підстав для його прийняття, адже вона постійно проживає на території України, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Також вказує на те, що не створює реальну або потенційну загрозу національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, не порушує права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, у зв`язку з чим вважає оскаржуване рішення незаконним.

Ухвалою суду від 16.09.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.10.2022 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що працівниками Управління Служби безпеки України у Житомирській області ініційовано подання про скасування дозволу на імміграцію у зв`язку з порушенням позивачем Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а тому вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію прийнято правомірно.

Ухвалою суду від 03.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

24.11.2022 від представника позивача надійшло клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими.

Ухвалою суду від 28.11.2022 копію даного клопотання надіслано на адресу відповідача для надання можливості висловити свою думку.

09.12.2022 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо вказаного клопотання та матеріали справи №8/2016 ОСОБА_1 (для огляду).

Ухвалою суду від 26.12.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про визнання доказів неналежними та недопустимими.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації.

13 грудня 2016 року їй було видано дозвіл на імміграцію в Україну, 23 січня 2017 року - посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 .

Рішенням №1801/25 від 31.08.2022 Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області скасовано дозвіл на імміграцію від 13 грудня 2016 року та посвідку на постійне проживання в Україну НОМЕР_1 , видані громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Суд враховує наступні положення Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон № 2491-III) та Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону № 2491-III особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку № 322 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (пункти 64-66 Порядку № 322).

Як свідчать матеріали справи, Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).

Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII):

громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Служба безпеки України, Державна міграційна служба України.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону №2469-VIII Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина:

1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України;

2) боротьбу з тероризмом;

3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури;

4) охорону державної таємниці.

Відповідно до п.13 ст.24 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25.03.1992 № 2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана: брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Зокрема, судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано поданням Управління Служби безпеки України у Житомирській області №57/1999 від 03.08.2022, котре було надіслано УДМС України в Житомирській області для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Так, у висновку УДМС в Житомирській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_1 , серед іншого, зазначено, що позивач вчинила дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Також громадянка в ході спілкування з близькими їй особами публічно виправдовує, визнає правомірною, заперечує збройну агресію рф проти України, представляє її як внутрішній громадянський конфлікт, а також глорифікує (прославляє) осіб, які здійснювали збройну агресію проти України. Крім того, ОСОБА_1 поширює інформацію проросійського характеру з використанням своїх акаунтів в соціальних мережах, що відповідно до чинного законодавства становить загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

Це підтверджується зробленими знімками екрана із соціальної мережі "Однокласники", яка заборонена в Україні.

Суд дослідив вказані знімки і встановив, що позивачка публічно вподобала наступні сторінки та публікації: " ІНФОРМАЦІЯ_1 на Украине может закончиться за сутки. Киев получил ультиматум"; "В Киеве сняли и выбросили памятную табличку с именами участников знаменитого "Матча смерти", а ведь это были футболисты киевского " ІНФОРМАЦІЯ_2 "… Народ, который потерял память не заслуживает иметь собственную страну"; "Запашный: "Иногда нужно имитировать крушение корабля, чтобы с него сбежали крысы (про уехавших из росии артистов)"; "Розыск военнослужащего ДНР"; "Чтоб на Донбассе мир сберечь…".

Крім того, відповідачем додатково надано знімки з екрана із соціальної мережі "Однокласники" ОСОБА_1 , які не були додані до подання СБУ, однак які враховуються судом, оскільки вони містились на тій самій сторінці в соціальній мережі на момент підготовки подання. Зокрема, на даних знімках позивачка також публічно вподобала наступні сторінки та публікації: "Держитесь ребята, Победа за Вами (ДНР)", "Вечная память героям погибшим на Украине", "Все у тебя получится (путин)" та інші.

Зазначені уподобання позивачки, на думку суду, свідчать про її чітку проросійську позицію, про підтримання дій держави-агресора, глорифікування осіб, які здійснюють збройну агресію проти України. При цьому, дана позиція висловлювалась публічно за допомогою свого власного акаунту в соціальній мережі, що сприяє поширенню російської пропаганди та її наративів серед невизначеного кола осіб користувачів соціальної мережі.

Суд враховує, що під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Суд зазначає, що наразі в Україні через пряму військову агресію з боку росії діє воєнний стан і кожен має усвідомлювати наслідки своїх дій щодо публічного поширення інформації, особливо антиукраїнського характеру.

У цьому контексті слід взяти до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 вересня 2022 року у справі № П/857/1/22, відповідно до якої сповідування та пропаганда антиукраїнських - а правильніше проросійських - ідей, що сприяє таким чином окупантам у втіленні їхніх намірів, теж становить реальну загрозу національній безпеці, конституційному ладу України, її суверенітету і територіальній цілісності.

Суд вказав, що у той час, коли Збройні Сили України, виконуючи свій конституційний обов`язок, боронять від російських окупантів територіальну цілісність і недоторканність України та її суверенітет, демократичні інституції теж мають проявити свою "войовничість", але вже на правовому полі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що дії позивача щодо сприяння у поширенні інформації проросійського характеру з використанням свого акаунту в соціальній мережі несумісні із статусом особи, яка може на законних підставах проживати в Україні та становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Суд враховує, що подання Управління СБУ у Житомирській області підготовлено даною службою в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Службу безпеки України" та в ході оперативної службової діяльності. При цьому, суд зазначає, що встановлення приналежності сторінки в соціальній мережі належить до компетенції цього органу із застосуванням відповідних оперативних заходів, а тому у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин.

Також слід звернути увагу, що сторінка в соціальній мережі містить ідентифікуючі ознаки, які належать позивачу ім`я, прізвище, дата народження, фото. Відвідування даної сторінки відбувалось позивачем періодично як і здійснювалось вподобання відповідних публікацій. Вказані знімки містять дати відвідування сторінки, дати відміток про вподобання відповідних публікацій, фотознімків та однаковий номер профайлу 87.

Будь-яких доказів про злам акаунта позивача чи інших неправомірних дій інших осіб щодо неї позивачем не надано. Відсутні й дані щодо звернення позивачем до правоохоронних органів щодо використання її даних (імені, прізвища, дати народження, фото) для створення даної сторінки в соціальній мережі.

Суд погоджується із твердженням відповідача, що перегляд сторінки іншої особи в соціальній мережі "Одноклассники" (у разі реєстрації в цій мережі) є абсолютно вільним, а тому отримання знімків даної сторінки відбулось без будь-яких порушень законодавства, у порядку виконання вимог Закону України "Про національну безпеку України" в межах повноважень, наданих органам служби безпеки України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Так, пунктом 21 Порядку № 1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Тобто, Порядок № 1983 визначає, що запрошення для надання пояснень іммігрантів здійснюється у разі необхідності.

Як зазначає відповідач, з огляду на наявні матеріали та докази, була відсутня необхідність запрошувати позивача для надання пояснень.

Зазначене спростовує доводи позивача про порушення процедури прийняття спірного рішення через не запрошення її для надання пояснень.

Отже, враховуючи встановлені Управлінням СБУ у Житомирській області обставини, які вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, у розумінні ч.1 ст.1 Закону України "Про національну безпеку України", а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, суд вважає, що Управління ДМС у Житомирській області правомірно прийняло рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на проживання позивачу.

Суд визнає, що скасування дозволу на імміграцію є крайнім заходом, який повинен бути необхідним у демократичному суспільстві, відповідати легітимній меті і бути пропорційним (співмірним) до цієї мети.

В контексті наведеного при вирішенні спірних відносин береться до уваги військовий стан у державі Україна та пряма військова агресія з боку росії, тому в скасуванні позивачу дозволу на імміграцію була об`єктивна соціальна потреба з метою захисту демократичного суспільства та захисту прав і свобод громадян. Вказаний захід націлений на забезпечення більшої стабільності країни в цілому, тому, на думку суду, застосований крайній захід впливу щодо позивача є виправданим.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105,Житомир,10005. РНОКПП/) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 26 грудня 2022 р.