Справа № 336/5420/22
Суддя: Дмитрюк О. В.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

23.12.22Справа № 336/5420/22
провадження № 2-а/336/64/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, до інспектора Департаменту патрульної поліції Єсікова Дмитра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2022 р. через систему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Євсеєнко В.В., за яким просить поновити строк на оскарження постанови та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 р..

В обґрунтування позову зазначив, що 07.09.2022 р. позивач звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» з питання оформлення кредитної лінії, на що отримав відмову Банку у зв`язку з наявністю відкритого відносно нього виконавчого провадження. Після звернення до Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ним було з`ясовано, що відповідно до виконавчого провадження № 68335474, за ним обліковується заборгованість у розмірі 1206,02 грн.. Підставою для відкриття виконавчого провадження відносно позивача є постанова серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України.

Постанова складена інспектором Департаменту патрульної поліції м. Київ Єсіковим Д.О., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості при керуванні транспортним засобом VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з. НОМЕР_1 , та накладено стягнення у розмірі 680 грн. відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Проте, в строки, встановлені законодавством, постанова серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 р. позивачеві за місцем його реєстрації не направлялась і останній не був обізнаний про її наявність.

10.10.2022 р. на адвокатський запит відповідачем було підтверджено, що фактично за місцем реєстрації позивача оскаржувана постанова не направлялась. Посилаючись на невиконання відповідачем положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, позивач просить поновити йому строк на оскарження постанови серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 р..

Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає рішення посадової особи органу державної влади протиправним, таким, що порушує його права та законні інтереси і підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 24.10.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 04.11.2022 р..

04.11.2022 р. судове засідання відкладено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 205 КАС України.

07.11.2022 р. до суду надійшов відзив відповідача Департаменту патрульної поліції на позовну заяву.

21.11.2022 р. до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_1 Євсеєнка В.В. на відзив відповідача на позовну заяву, уточнена позовна заява та клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача інспектора ДПП Єсікова Д.О., яким складено постанову, що оскаржується у суді.

06.12.2022 р. до участі у справі було залучено другого відповідача інспектора ДПП Єсікова Д.О.. Розгляд справи відкладено на 23.12.2022 р..

У судовому засіданні 23.12.2022 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив поновити строк для звернення до суду з приводу оскарження постанови серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, винесену інспектором ДПП Єсіковим Д.О., скасувати постанову, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 496,20 грн., та витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн..

Відповідач представник УПП, в судове засідання не з`явився, за відзивом на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - інспектор ДПП Єсіков Д.О., в судове засідання 23.12.2022 р. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, судова повістка, яка направлялась за адресою Департаменту патрульної поліції, повернулася до суду у зв`язку з відсутністю адресату.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ст.194 КАС України.

Заслухавши представника позивача, вивчивши обставини справи та відзив відповідача на позовну заяву, перевіривши доводи адміністративного позову, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

20.10.2021 року інспектором ДПП Єсіковим Д.В. була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії 1 АВ № 03050562,якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн..

У постанові зазначено, що 20.10.2021 р. о 15 год. 55 хв. за адресою: Н15 Запоріжжя Донецьк 2+090 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA д.н.з. НОМЕР_1 , особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 46 км/год, чим порушила п. 12.9(б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП. На позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн..

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Приписами статті 90 КАС України регламентовано, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. за № 1306 та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

За положеннями статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чиз асобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У силу ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можливо лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

При цьому, саме адміністративне правопорушення може існувати лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП). Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Як уже зазначалось вище, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.9(б) Правил дорожнього руху, оскільки той перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування компетентним суб`єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За п. 12.9.б) Правил дорожнього руху України водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Пункти 12.4-12.7Правил дорожнього руху України визначено наступним:

«12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

12.5. У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год;

г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

12.7. Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год.».

Суд здійснивши аналіз вищезазначених норм, приходить до висновку, що ч. 1 ст. 122 КУпАП є бланкетною нормою, що передбачає обов`язкове посилання на пункт Правил дорожнього руху України.

Пункт 12.9. б) Правил дорожнього руху України є узагальнюючою обмежувальною нормою, що у структурі має застосування декількох альтернативних зобов`язальних норм, як то п.п. 12.4-12.7 Правил дорожнього руху України (які безумовно застосовуються окремо один від одного), наявність встановлених дорожніх знаків 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3.

Зазначений пункт є відсильним та передбачає, крім обов`язкового посилання на відповідний пункт, що входить до узагальнюючої норми (наприклад п.12.4 або п.12.6), обов`язкову вказівку та формулювання такої норми. Не застосування зазначеного, породжує як правову невизначеність особи, відносно якої винесено постанову, так і можливість одночасного застосування декількох пунктів (альтернативне інкримінування), які є самостійними, регулюючими взаємовиключними нормами, що є неприпустимим.

При винесенні постанови суб`єктом владних повноважень зазначених вимог не дотримано.

Постанова не містить посилання на пункт Правил дорожнього руху України, перевищення якого обмеження швидкості руху інкримінується позивачу, із зазначених альтернативних обмежень у Пункті 12.9. б) Правил дорожнього руху України (п.п. 12.4-12.7, дорожні знаки 3.29, 3.31, 30.3 ).

Загальне посилання на Пункт 12.9. б) Правил дорожнього руху України, яке містить декілька обмежувальних норм, без чіткої нормативного посилання на правила, які інкримінуються особі, як адміністративне правопорушення мають ознаки свавілля, що не відповідає критеріям верховенства права, зокрема доступу до правосуддя та його якості (в тому числі відносно розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесеної постанови).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів). що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підтвердження вчиненого позивачем правопорушення відповідачем суду доказів не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

У рішенні від 31.07.2008 року по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву буз задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити адміністративний позов, шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 132 КАС України,судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 132, 139 КАС України, ЗУ «Про судовий збір». Крім того, постановою Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №543/775/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку ВСУ від 13.12.2016 р. у справі №21-1410а16, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшого оскарження позивачем та відповідачем судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем зазначено, що 12.09.2022 р. між ним та адвокатом Євсеєнком В.В. був укладений договір про надання правової допомоги № б/н.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору, який містить відомості щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості та розрахунковою квитанцією № 12 від 12.09.2022 р., витрати на правничу допомогу складають 8000 грн..

Відповідно до ч. 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою цієї статті, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що справа не є складною, а отриманий адвокатом гонорар, вочевидь, не є співмірним із складністю справи, ціною позову та/або значенням справи для сторони.

Аналізуючи доводи представника позивача, виходячи із загальних засад законодавства з адміністративного судочинства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції судові витрати в сумі 496 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у розмірі 2000 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Зважаючи на обставини, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку про визнання поважними причини пропуску строку на подання позову та про поновлення цього строку.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом про скасування постанови серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 року.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, до інспектора Департаменту патрульної поліції Єсікова Дмитра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії 1 АВ № 03050562 від 20.10.2021 р., винесену інспектором Департаменту патрульної поліції Єсіковим Дмитром Олександровичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції(місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, б. 3, ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований: за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок,в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції(місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, б. 3, ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований: за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26 грудня 2022 року.

Суддя О.В.Дмитрюк