Справа № 200/3459/22
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року справа №200/3459/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді доповідача Міронова Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 р. у справі № 200/3459/22 (головуючий І інстанції суддя Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 161 о/с від 04.04.2022 «По особовому складу» в частині звільнення його зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- поновити його на посаді оперуповноваженого 2-го відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 04.04.2022, тобто з часу звільнення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 р. у справі № 200/3459/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.04.2022 № 414 «Про порушення службової дисципліни окремим працівником управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та його покарання».

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.04.2022 №161 о/с «По особовому складу».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого другого відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 05.04.2022.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток на час вимушеного прогулу у розмірі 74737 (сімдесят чотири тисячі сімсот тридцять сім) грн. 74 коп. з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

З таким судовим рішенням не погодився відповідач і подав апеляційну скаргу, просив рішення суду 1 інстанції скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга за своїм змістом є викладенням обставин справи з точки зору відповідача і незгода з аргументацією рішення суду першої інстанції через суб`єктивну оцінку подій відповідачем. Також апелянт багато цитує нормативно-правові акти, що регламентують діяльність поліцейських.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких висловив згоду з рішенням суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією його паспорта і як випускник Національної академії внутрішніх справ прибув у розпорядження ГУМВС України в Донецькій області для подальшого проходження служби з 27.06.2015 року і проходив службу на різних посадах.

За наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 02.07.2021 року № 373 о/с «По особовому складу» позивача призначено оперуповноваженим 2-го відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 02.04.2022 виданий наказ № 409 «Про призначення службового розслідування» і підставою його видання було зазначено, що 02.04.2022 до УГІ Головного управління Національної поліції в Донецькій області з Краматорського РУП Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшла інформація про складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно оперуповноваженого другого відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1

04.04.2022 за результатами службового розслідування складено висновок за фактом складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно оперуповноваженого другого відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Е. І. Мітасова, відповідно до якого, зокрема,:

1. Службове розслідування за фактом складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно оперуповноваженого другого відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Е. І. Мітасова, закінчено.

2. Відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, вважати такими, що підтвердилися.

3. За порушення службової дисципліни, ігнорування вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, пунктів 1, 3 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що виразилось у відмові від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння, вчинення дій, що негативного впливають на формування іміджу Національної поліції України та підривають її авторитет, зухвалій поведінці, недотриманні субординації та прояві неповаги у спілкуванні з колегами, оперуповноваженого другого відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.04.2022 № 161 о/с «По особовому складу» відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого 2-го відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 04.04.2022, без встановлення премії у квітні місяці. Вислуга років на 04.04.2022 у календарному обчисленні складає - 09 років 07 місяців 24 дні.

Позивач вважав спірний наказ протиправним, тому звернувся до суду з цією позовною заявою.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що частина четверта статті 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» не передбачає такої підстави для призначення службового розслідування як «інформація про складання протоколу про адміністративне правопорушення», натомість частиною п`ятою даної статті встановлено, що у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Також суд першої інстанції одним із аргументів на задоволення позову вказав на встановлення судом відсутності в матеріалах справи доказів належного ознайомлення позивача з наказами Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 02.04.2022 «Про призначення службового розслідування»; від 04.04.2022 № 414 «Про порушення службової дисципліни окремим працівником управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та його покарання» та висновком дисциплінарної комісії від 04.04.2022 щодо службового розслідування за фактом складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення; роз`яснення позивачу його права (як особи, відносно якої розпочато та проводиться службове розслідування) відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, який регламентовано положеннями Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Суд першої інстанції врахував і той факт, що відповідачем не надано суду витребувані докази у справі, а саме: належним чином засвідчену читабельну копію протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який складено відносно позивача та належним чином засвідчені матеріали щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут), та Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 09.11.2016 № 1179.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 580-VIII занотовано, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706, поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (ст. 19 Закону № 580-VIII).

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі адміністративно-правового та дисциплінарно-правового аспектів.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону № 580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Статтею 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, встановлено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За визначенням п.п. 3, 9 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд першої інстанції врахував той факт, що зі змісту висновку службового розслідування не вбачається встановлення конкретних фактичних обставин, які б слугували підставою для прийняття відповідачем спірного наказу.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до закріпленого у частині першій статті 62 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати і постанову Дружківського міського суду Донецької області від 22 вересня 2022 року у справі № 3/229/501/2022, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 порушеного за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала чинності 04.10.2022 року.

Більше того, ГУНП в Донецькій області не надано жодного належного доказу на підтвердження факту набуття суспільного резонансу щодо вказаної події та її негативного впливу на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівня довіри населення до поліції. Тому довід апеляційної скарги щодо підриву позивачем своїми діями високого звання поліцейського є безпідставними.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995р. в справі Аллене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Суд апеляційної інстанції зважує на те, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків внаслідок вчинення особою певних дій чи бездіяльності.

Саме тому суд дійшов висновку, що будь-які факти невиконання позивачем своїх посадових обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наданими позивачем доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 420/5368/18.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 р. у справі № 200/3459/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв