Справа № 480/3581/22
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2022 року Справа № 480/3581/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду по адміністративній справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" до Головного управління ДПС у Сумській області про скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 року задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" до Головного управління ДПС у Сумській області про скасування вимоги.

15.12.2022 через систему "Електронний суд" представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" подано заяву, в якій просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області витрати, що пов`язані із прибуттям до суду в розмірі 3 764,64 грн.

При цьому суд зазначає, що представником позивача в судовому засіданні 12.12.2022 року було зазначено, що в разі задоволення позову, протягом 5 днів ним буде подано заяву про вирішення питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду зазначену заяву було призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.12.2022 року.

Представником позивача було подано до суду клопотання, в якому просить розгляд зави провести без його участі (а.с. 1, т.1).

Представником відповідача було надано суду заперечення на заяву про стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду, в яких заперечує проти задоволення даної заяви, зокрема, зазначивши, що до заяви не додано жодного розрахунку заявлених до стягнення витрат, що унеможливлює визначення обгрунтованості їх складу. Також, позивачем віднесено до витрат добові на відрядження, які в силу вимог статті 135 КАС України не відносяться до витрат, що пов`язані із прибуттям до суду. Більш того, позивач жодним чином не обгрунтовує необхідність та доцільність залучення автомобіля з водієм для доставки представника позивача до Сумського окружного адміністративного суду, оскільки між м. Конотоп та м. Суми наявне як залізничне, так і автобусне сполучення (а.с. 4-5, т.2).

Розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду по справі № 480/3581/22, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, крім іншого, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно до частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За приписами ч. 1 статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ч. 2-3 статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При цьому, склад та розмір судових витрат, зокрема витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, входить до предмета доказування у справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналізуючи зміст заяви про стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду та додані документи суд вбачає, що до складу заявлених позивачем витрат віднесено добові представника позивача та водія в двох судових засіданнях 30.11.2022 та 12.12.2022 - 1600 грн. та витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту - 2 164,64 грн.

При цьому, із довідки про вартість транспортних витрат, суд вбачає, що позивачем до вартості витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту включено: добові водіїв, витрати на пальне (а.с. 198).

Разом з тим, суд зазначає, що добові на відрядження працівникам позивача, в силу приписів статті 135 КАС України, не відносяться до витрат, що пов`язані із прибуттям до суду, відтак не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо вартості пального, суд зазначає, що в підтвердження представником позивача надано видаткову накладну №РН-001055 від 20.10.2022, згідно якої ТОВ Авіакон отримало від ТОВ ВТФ Дайна бензин автомобільний в загальній кількості 8130 л. (а.с.202). Також представником позивача надано подорожній лист вантажного автомобіля від 30.11.2022 року № 2303 та подорожній лист службового легкового автомобіля від 12.12.2022 року № 479 (а.с. 208-209).

Суд вважає, що вказана видаткова накладна та подорожні листи не є доказами понесених позивачем витрат на пальне в зв`язку із прибуттям до суду, оскільки представником позивача не надано будь-якого документу в підтвердження отримання пального (із зазначенням дати такого отримання та кількості пального) водієм чи іншою відповідальною особою для переїзду до м.Суми для участі у судовому засіданні. Також не надано будь-яких звітів щодо фактично витраченого водієм пального.

Оскільки обов`язок доказування складу та розміру понесених позивачем судових витрат покладається на нього, суд доходить висновку, що позивач не довів понесення ним витрат внаслідок прибуття до суду.

Враховуючи зазначене та заперечення відповідача на заяву про стягнення судових витрат, суд доходить висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 295 КАС України, суд, - В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" про стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду по справі № 480/3581/22 відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на додаткове рішення суду в тридцятиденний строк з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О. Павлічек