Справа № 440/2553/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 р.Справа № 440/2553/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. (ухвалене суддею Ясиновським І.Г., повний текст якого складено 25.11.2021 р.) по справі № 440/2553/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106о/с від 24.02.2021 р. «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (через скорочення штатів) підполковника поліції ОСОБА_1 (0061101), заступника начальника Карлівського відділу поліції, 24.02.2021 р.; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області поновити позивача на рівнозначній посаді із встановленим граничним званням «підполковник поліції» з 25.02.2021 р.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.02.2021 р. і до моменту фактичного поновлення на службі в Національній поліції України; стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 106 о/с від 24.02.2021 р. «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст.77 (через скорочення штатів) підполковника поліції ОСОБА_1 (0061101), заступника начальника Карлівського відділу поліції, 24.02.2021 р.; поновлено позивача на посаді заступника начальника Карлівського відділу поліції з 25.02.2021 р.; стягнено з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.02.2021 р. по 16.11.2021 р. в сумі 192627,60 грн., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

У судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 07.11.2015 р. проходив службу у ГУНП в Полтавській області, зокрема, з 18.09.2018 р. призначений на посаду заступника начальника Карлівського відділу поліції, що підтверджується відомостями його послужного списку та не заперечується сторонами.

Наказом Національної поліції України № 1001 від 21.12.2020 р. «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області» затверджено: перелік змін у штатах Національної поліції, що додається, штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що додаються. Пунктом 2 наказу визначено, що наказ вводиться в дію з 01.01.2021 р.

Штатом Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, затвердженого наказом Національної поліції від 21.12.2020 р. № 1001, передбачено перелік посад та створення відповідних відділів (відділень, секторів). Зокрема, передбачено у Відділі поліції № 3 (вул. Симоменка, 1, м. Карлівка) (назва згідно попередніх штатів - Карлівський відділ поліції), крім іншого 3 посади заступника начальника відділу поліції.

24.12.2020 р. позивача ознайомлено із наказом Національної поліції України від 21.12.2020 № 1001 щодо скорочення займаної ним посади та попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

22.02.2021 р. позивача повідомлено, що, у зв`язку із здійсненням реорганізації, внаслідок якої на підставі наказу Національної поліції України від 21.12.2020 р. № 1001 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області» посада, яку він обіймає скорочено та попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, запропоновано посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та повідомлено, що після вирішення питання працевлаштування у зв`язку з реорганізацією, він може переміститися на будь-яку іншу посаду в будь-якому підрозділі ГУНП області, в порядку визначеному ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджується актом № 269/115/12/02-2021.

23.02.2021 р. позивачу запропоновано обрати посаду із списку (додається), які станом на 23.02.2021 є вакантними серед посад з превентивної діяльності у територіальних (відокремлених) підрозділах Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Також останньому повідомлено, що після вирішення питання працевлаштування у зв`язку з реорганізацією, він може переміститися на будь-яку іншу посаду в будь-якому підрозділі ГУНП області, в порядку визначеному ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджується актом № 301/115/12/02-2021.

24.02.2021 р. начальником Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області підписано подання до звільнення з Національної поліції (через скорочення) за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" заступника начальника Карлівського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_1 .

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24.02.2021 № 106 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Карлівського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області звільнено зі служби в поліції, згідно із п. 4. ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів), 24.02.2021 р., на підставі наказу Національної Поліції України від 21.12.2020 р. № 1001.

Не погоджуючись із вищевказаним наказом відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ відповідача протиправний, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV, та Положенням про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2016 р. № 50.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (в подальшому КЗпП України), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Нормами спеціального законодавства, а саме, статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі та з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

У той же час, нормами загального трудового законодавства, а саме статтею 49-2 КЗпП України врегульовано, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації.

Тобто, наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.

Таким чином, оскільки у Законі України "Про Національну поліцію" відсутні спеціальні положення, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, то в спірних правовідносинах підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Верховного Суду від 24.07.2019 р. у справі № 814/2562/16, від 14.08.2019 р. у справі № 814/126/17.

Судовим розглядом встановлено, що у попередженні про можливе звільнення зазначено, що позивача: ознайомлено із наказом Національної поліції України № 1001 від 21.12.2020 р. "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області", зокрема, про скорочення посади, яку він обіймає; попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції; роз`яснені положення ст. 49-2 КЗпП України.

Наказом Національної поліції України № 1001 від 21.12.2020 р., який введено в дію 01.01.2021 р. затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, що додається; штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що додаються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача попереджено про наступне звільнення 24.12.2020 р., проте, одночасно з попередженням про звільнення в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України позивачу не запропоновано іншу роботу в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області, а вакантні посади запропоновані 22.02.2021 р. та 23.02.2021 р., що підтверджується актами, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

У постанові від 06.05.2020 р. у справі № 487/2191/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Разом з тим, при попередженні про звільнення позивача відповідач не здійснив належних заходів щодо пропонування вакантних рівнозначних посад, чим також позбавив можливості з урахуванням часу вибору з більшої кількості вільних посад для подальшого проходження служби позивачем.

Аналіз наведених вище норм права та обставин справи вказує, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Водночас у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, тощо.

При цьому саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 р. у справі № 814/56/17.

Тобто, сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Як вбачається з наказу Національної поліції України № 1001 від 21.12.2020 р. "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області", Карлівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області із загальною кількістю посад заступників начальника 3 одиниці, фактично перетворений у Відділ поліції №3 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області із загальною кількістю посад заступників начальника 3 одиниці, згідно наказу Національної поліції України № 27 від 17.01.2017 р., загальна кількість посад заступників начальника, тобто посад на якій працював позивач, не змінилася, жодного скорочення не відбулося.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу запропоновані посади дільничних офіцерів, жодної посади із встановленим граничним званням "підполковник поліції" йому не пропонувалось.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №106о/с від 24.02.2021 р. «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (через скорочення штатів) підполковника поліції ОСОБА_1 (0061101), заступника начальника Карлівського відділу поліції, 24.02.2021 р. протиправний, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною 3 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що день звільнення вважається останнім днем служби.

Тобто, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Оскільки судом встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_1 , позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його звільнено за спірним наказом, а саме:на посаді заступника начальника Карлівського відділу поліції з 25.02.2021 р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (в подальшому Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно із п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно із розрахункового листа за грудень 2020 року, позивачу, крім іншого, нараховано та виплачено додаткову доплату на період карантину у розмірі 913,04 грн.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 15.11.2021 р. № 1991/115/29/10/01-2021 позивачу, крім іншого, нараховано та виплачено додаткову доплату на період карантину за січень 2021 року у розмірі 5110,14 грн.

Розмір середньоденного грошового забезпечення судом визначено у відповідності до вищенаведених норм (грошове забезпечення за грудень 2020 року у розмірі 20240,13 грн. + додаткова доплата на період карантину за грудень 2020 року у розмірі 913,04 грн.) + (грошове забезпечення за січень 2021 року у розмірі 18975,14 грн. + додаткова доплата на період карантину за січень 2021 року у розмірі 5110,14 грн.) = 45238,45 грн. /62 календарні дні грудня 2020 року та січня 2021 року) та становить 729,65 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на день прийняття постанови вимушений прогул позивача складає 264 календарні дні, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.02.2021 р. по 16.11.2021 р. у розмірі 192627,60 грн.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ відповідача прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді заступника начальника Карлівського відділу поліції з 25.02.2021 р.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 по справі № 440/2553/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 27.12.2022 року