Справа № 280/3536/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 грудня 2022 року Справа № 280/3536/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.02.2022 №25 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачу;

зобов`язати відповідача зарахувати роботу сестрою медичною дільничною в період з 01.07.1998 по 23.12.2012 = 14 років 6 місяців 23 дня до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2;

зобов`язати відповідача зарахувати період навчання позивача у Запорізькому медичному училищі №2 з 01.09.1988 по 05.07.1991 2 роки 6 місяців 5 днів;

зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення про її призначення з 15.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 01.12.1995 по 23.12.2012 виконувала роботу сестри медичної дільничної, працювала на посаді, яка дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 розділ XXIV, підрозділ «а» поз.24а. 15.02.2022 позивач звернулася з заявою про призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. На час звернення з заявою про призначення пенсії стаж роботи позивача у шкідливих умовах становив 17 років 23 дня, а загальний страховий стаж 28 років 8 місяців 6 днів. Зазначає, що атестація робочого місця проводилась кожні 5 років, починаючи з 1998 року, про що зазначено у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.03.2020 №01-6/110. Позивач вважає, що має всі підстави для отримання пенсії за віком на пільгових умовах, як то передбачено ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції, чинній на день подачі мною заяви про призначення пенсії. Відповідач, на думку позивача, протиправно своїм рішенням відмовив у призначенні пенсії, вважає дії відповідача протиправними, оскільки до своєї заяви позивачем було надано всі необхідні для призначення пенсії документи. З огляду на викладене, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.06.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву та зазначено, що спеціальним законом, який визначає принципи, засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, 1 за результатами атестації робочих місць, зокрема, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, передусім, наявність професії та виробництва в зазначених вище списках та, якщо особа працювала після 01.01.1992, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 N 442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу. встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дае права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження Документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (дата набрання чинності Порядоком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442). Відповідач звертає увагу, що відповідно до Наказу №57 від 14.07.2008 про затвердження атестації робочих місць за умови праці для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 для персоналу диспансера, відсутня посада сестра медична дитяча. Зазначає, що в долучених атестаціях робочих місць відсутні відомості про проведення "першої" атестації. Згідно поданих документів відсутня інформація щодо відділення, в якому працювала позивач, а підприємство в якому працювала позивач ліквідоване 29.10.2020, тому до заяви необхідно долучити витяг з реєстру відомостей страхувальника про ліквідацію підприємства. Відтак, зарахувати до пільгового стажу роботи період роботи з 01.12.1995 по 03.03.2014 згідно пільгової довідки від 31.03.2020 №01-6/110 виданої КУ "Запорізьким протитуберкульозним диспансером №3", не має підстав. Таким чином, у відповідача відсутні усі підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний пільговий стаж, який визначається ст. 114 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, наполягає, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем безпідставно та просить позов задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Позивачка 15.05.2022 звернулась із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву від 15.05.2022, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ в Рівненській області.

Відповідно до розписки-повідомлення, яка міститься в матеріалах справи, позивачем до заяви були додані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; диплом про навчання ( НОМЕР_1 ); довідка про зміну назви організації; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (№01-6/110); довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (атестація №110-К/ТР); довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (атестація №57); довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (атестація №71); довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (атестація №71Б); документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (№2); інший документ (запит на перевірку пільг дов); свідоцтво про народження ( НОМЕР_2 ); свідоцтво про шлюб ( НОМЕР_3 ); трудова книжка ( НОМЕР_4 ).

За результатами розгляду заяви позивачки, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.02.2022 за №25.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 23.02.2022 за №25 зазначено, що пенсійний визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №2) становить 55 років.

Вік заявниці 50 років 1 місяць 17 днів.

Страховий стаж особи становить 26 років 1 місяць 1 день, з урахуванням кратності - 31 рік 3 місяці 14 днів.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державі пенсійне страхування" (Список № 2), становить 10 років.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбачено абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах. наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункт відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійног віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком в пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші.

Пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 відсутній.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано відомості про період навчання у 1988 - 1991 роках відповідно до диплому ПТ №658872 від 05.07.1991, оскільки наявне виправлення в даті вступу на навчання.

До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано період роботи з 01.12.1995 по 03.03.2014 згідно пільгової довідки від 31.03.2020 №01-6/110 виданої КУ "Запорізьким протитуберкульозним диспансером №3", оскільки в додаткових відомостях про атестацію робочих місць від 14.07.2008 наказ №57 долучено перелік, в якому відсутня посада сестра медична дитяча. В долучених атестація робочих місць відсутні відомості про проведення "першої" атестації. Відсутня інформація щодо відділення, в якому працювала заявниця, а також не долучена трудова книжка. Згідно даних підсистеми підприємство ліквідовано 29.10.2020, тому необхідно долучити витяг з реестр відомостей страхувальника про ліквідацію підприємства.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись з підставами прийнятого рішення, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Конституція України, визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19); громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років;

б) соціальні пенсії.

Згідно із пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції від 02.03.2015 № 213- VIII, який набрав чинності з 01.04.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До внесення змін Законом № 213-VІІІ у ст. 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ, віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років.

У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ, який набрав чинності 11.10.2017 (далі - Закон № 2148-VІІІ), Закон № 1058-ІУ доповнено розділом XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, зокрема, згідно пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-УІІІ) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років- з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VШ, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Отож, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ та пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Рішення № 1-р/2020).

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, ст. 13, частина 2 ст. 14, пункти б-г ст. 54 Закону № 1788-ХІІ (зі змінами), внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, частину 2 ст.14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами), внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення ст. 13, частина 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами), внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213- VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають ст. 13, частина 2 ст. 14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам...».

Проаналізувавши вказане рішення Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що з 23.01.2020 (моменту прийняття цього рішення Конституційним Судом України) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ та пункт 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ.

Вказані закони містять розбіжності в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком № 2 щодо вікового цензу, який складає 50 років, за пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ, та - 55 років за пунктом 2 ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Визнаючись з тим законом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Стаття 8 Конституції України, визначає, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частини перша та друга статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви №846/16 та № 1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Відтак, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема пункт «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ та пункт 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, суд вважає, що застосуванню підлягає найбільш сприятливий для нього підхід.

Тобто, у даній справі, до спірних правовідносин, підлягає застосуванню саме той закон, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме пункт «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ, положення якого визнано неконституційними, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, яке залишено в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який би був найбільш сприятливим для особи.

Також, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, беручи до уваги правову позицію, закріплену у Рішенні № 1-р/2020, зазначив, що ідентична викладена у Законі № 213-VІІІ правова норма щодо збільшення пенсійного віку, яка міститься у Законі №2148-VІІІ та якою доповнено Закон № 1058-ІV, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

За висновком суду, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення № 1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23 січня 2020 року (набрання чинності Рішенням № 1-р/2020), належать особи, які працювали до 01 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений ст. 13 Закону 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 01 квітня 2015 року, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії.

Суд звертає увагу суду, що відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 (далі - Порядок), цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Суд зазначає, що позивачкою при призначенні пенсії поряд з іншими документами, що підтверджують її стаж роботи, подані відповідачу довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, вказані посади передбачені Списком № 2 та підтверджені записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 16.10.1991.

Так, судом встановлено, що відповідно до диплому НОМЕР_1 позивач у 1988 році вступила до Запорізького медичного училища №2 та у 1991 році закінчила повний курс Запорізького медичного училища №2 по спеціальності сестринська справа, будь-яких виправлень в записах у дипломі ПТ №658872 судом не встановлено.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_4 від 16.10.1991, запис №5 ОСОБА_1 прийнята в протитуберкульозний диспансер №3 на посаду дільничної медсестри з 01.12.1995.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємство «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради від 16.02.2022 №06-08-с/58, позивач працювала на посаді сестри медичної КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер №3» ЗОР з 01 грудня 1995 року. Відповідно до рішення Запорізької обласної ради від 12.12.2019 № 23 комунальна установа "Запорізький протитуберкульозний диспансер №3" Запорізької обласної ради припинила свою діяльність шляхом приєднання до КНП "Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр" ЗОР. Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в протитуберкульозних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, тому ОСОБА_1 має право на цю пільгу.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 31.03.2020 №01-6/110, виданої Комунальною установою "Запорізький протитуберкульозний диспансер №3" Запорізької обласної ради, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Комунальній установі "Запорізький протитуберкульозний диспансер №3" Запорізької обласної ради у період з 01.12.1995 по 23.12.2012 виконувала роботу сестри медичної дільничної на протязі всього робочого дня, за професією, посадою сестра медична і за період з 24.12.2012 по 03.03.2014 виконувала роботу сестри медичної дитячої на протязі всього робочого дня, за професією, посадою сестра медична, що передбачена Списком №2 розділ XXIV підрозділ а поз. 24а, код КП, постанова КМУ підстава №36 від 16.01.2003, №461 від 24.06.2016. Підстава для видачі штатний розпис, відомості на заробітну плату, краточка ф.П-2. Додаткові відомості атестація робочих місць наказ №71 «б» від 01.07.1998, наказ №71 від 14.07.2003, наказ №57 від 14.07.2008, наказ №110-к/тр від 08.07.2013. Знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до 3-х років з 07.01.1997 по 24.10.1999. В відпустці для догляду за дитиною до 6-ти років та в відпустці без збереження заробітної плати не знаходилась.

Відповідно до довідки від 17.03.2020 №2, виданої Комунальною установою "Запорізький протитуберкульозний диспансер №3" Запорізької обласної ради, ОСОБА_1 працювала в Комунальній установі "Запорізький протитуберкульозний диспансер №3" Запорізької обласної ради з 01.12.1995 (наказ №49 від 01.12.1995) по 23.12.2012 на посаді сестра медична дільнична; з 24.12.2012 (наказ 230-к від 24.12.2012) по 02.03.2014 на посаді сестра медична дитяча; з 03.03.2014 (наказ №32-к/тр від 03.03.2014) по 30.06.2014 - в.о. головної медичної сестри; з 01.07.2014 (наказ №91-к/тр від 01.07.2014) по теперішній час працює на посаді головна медична сестра.

Згідно рішення виконкому Запорізької міської ради від 25.12.1991 №7 «Про комунальну власність м.Запоріжжя» та розпорядження Запорізької міської ради від 05.01.1993 №1-р «Про управління комунальної власності» тубдиспансер Ленінського району перейменовано на комунальний заклад «Міський протитуберкульозний диспансер №3».

Згідно рішення Запорізької обласної ради від 28.07.2006 №23 комунальний заклад «Міський протитуберкульозний диспансер №3» перейменовано на комунальну установу «Запорізький протитуберкульозний диспансер №3» Запорізької обласної ради.

Відповідно до Списку №2, який затверджений Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994, 22600000 XXIV Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення, 54 а робітники, зайняті в протичумних установах, 546 робітники, які безпосередньо обслуговують хворих, 2260000a а) у туберкульозних та інфекційних установах, відділеннях, кабінетах, 2260000a середній медичний персонал, 2260000a молодший медичний персонал.

Відповідно до Списку №2, який затверджений Постановою КМУ №36 від 16.01.2003, розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих 24a а) у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, 24a молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині, 24a молодші спеціалісти з медичною освітою.

Поняття «молодші спеціалісти з медичною освітою» надане в Додатку 1 до пункту 1.6 Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, затвердженого МОЗ України від 23.11.2007 №742 «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою». До таких спеціалістів віднесені, зокрема ті, хто отримав освіту за спеціальністю «Сестринська справа».

Як зазначено вище, отримання позивачем освіти за такою спеціальністю підтверджується дипломом ПТ №658872 від 05.07.1991.

Також, до заяви позивачем було додано наказ № 71 Б від 01.07.1998, наказ №71 від 14.07.2003, наказ №57 від 14.07.2008, відповідно до яких в період роботи позивача на посаді дільничної медичної сестри відповідно до вимог законодавства України в Комунальній установі "Запорізький протитуберкульозний диспансер №3" Запорізької обласної ради проведені атестації, за результатами яких були затверджені переліки робочих місць, професій та посад, робітникам на яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, в тому числі на посаді дільничної медсестри.

Таким чином, атестованою є робота позивача на посаді дільничної медичної сестри з 01.07.1998 по 23.12.2012, що становить 14 років 6 місяців 23 дня та є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.

З 24.12.2012 позивач займала посаду сестри медичної дитячої, яка не була атестована, відсутність посади сестри медичної дитячої в наказі №57 від 14.07.2008 не стосується позивача, а тому вказівка на відсутність посади сестри медичної дитячої в наказі №57 від 14.07.2008 як на одну з підстав відмови у призначенні пенсії, не ґрунтується на фактичних даних.

Відповідно до пункту 3 Порядку №383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі Порядок №442), пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць за умовами проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Водночас, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №376/1528/17.

Всі наведені вище документи: диплом, трудова книжка, довідки, накази про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці, були надані позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області разом із заявою про призначення пенсії, що підтверджується розпискою-повідомленням.

У відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Як вбачається з рішення про відмову у призначенні пенсії, у відповідача наявна інформація з даних підсистеми про ліквідацію підприємства.

Суд зауважує, що період роботи позивача на посаді сестра медична дільнична належним чином підтверджується записами у її трудовій книжці, яка відповідно до вимог ст. 48 КЗпП та ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є основним документом про трудову діяльність працівника та основним документом для підтвердження трудового стажу.

Крім цього, згідно з пунктом 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі (пункт 4.2 Порядку № 22-1).

Відтак, враховуючи наведене вище, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих заявником документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення своєї діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.

Однак, у межах спірних правовідносин відповідач таким правом не скористався.

В контексті викладеного, суд також наголошує, що, реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності, роз`яснювати такій особі її права, а також надавати строк для усунення вказаних недоліків.

Однак таких дій у межах спірних правовідносин відповідач не вчиняв.

Отже, враховуючи те, що позивачка станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (15 лютого 2022 року) досягла віку 50 років, мала загальний страховий стаж понад 31 рік, з яких більше 10 років на роботах, передбачених Списком № 2, суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ.

Оскаржуваним рішенням від 23 лютого 2022 року № 25 відповідач протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України та станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (15.02.2022), досягла 50-ти річного віку.

Наявний у позивачки страховий та пільговий стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону №1788-XII та становить більше 31 та 10 років відповідно.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 15.02.2022 (з дня звернення) на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши при цьому до її страхового (загального) стажу період навчання у Запорізькому медичному училищі №2 з 01.09.1988 по 05.07.1991 та пільгового (спеціального) стажу за Списком №2 період роботи з 01.07.1998 по 23.12.2012 на посаді сестра медична дільнична.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.Короленка, буд.7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 25 від 23.02.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788 «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 15.02.2022 (з дня звернення) на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зарахувавши при цьому до її страхового (загального) стажу період навчання у Запорізькому медичному училищі №2 з 01.09.1988 по 05.07.1991 та пільгового (спеціального) стажу за Списком №2 період роботи з 01.07.1998 по 23.12.2012 на посаді сестра медична дільнична.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова