Справа № 200/3973/22
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Справа№200/3973/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Нахімова, 86, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

28.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій у сумі 6899,62 грн., виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції - 492,83 грн./день, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік) у сумі 34901,30 грн., за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік у сумі 1495,77 грн., виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення - 498,59 грн./день;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 15 серпня 2001 року по 6 листопада 2015 року проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України, з 7 листопада 2015 року по 28 лютого 2022 року - в Національній поліції України, має статус учасника бойових дій. Відповідач, всупереч Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не провів усіх необхідних розрахунків при звільненні, а саме: не здійснив виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2019 роки, як учаснику бойових дій, щорічної відпустки 3 доби за 2015 рік, що зумовило звернення до суду. Також, позивач зазначає на протиправності дій відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік. З зазначених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що згідно діючого законодавства, грошова компенсації за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Позивачем за період з 2015 по 2019 роки включно, не були використані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, з рапортами про надання додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, позивач не звертався, тому вважає, що невикористані дні такої додаткової відпустки не діляться на частини, не переносяться та не компенсуються. Згідно із ч. 10 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Що стосується невикористаних 03 діб щорічної чергової відпустки за 2015 рік, то виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки нормами Порядку №260 (п. 8 розділу ІІІ) та ст. 93 Закону №580-VIII, не передбачена. Питання виплати грошової компенсації за невикористану поліцейським відпустку у році звільнення врегульовано нормами Закону №580-VIII та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, правові підстави для нарахування та виплати Позивачу компенсації за невикористані ним 03 календарні дні чергової відпустки за 2015 рік відсутні.

Щодо ненарахування та виплати матеріальної допомоги для оздоровлення, відповідач у відзиві зазначив, що пунктом 13 розділу ІІ Порядку № 260 «Умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Наказом від 06.04.2016 р. № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», передбачено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу. Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі. Отже, право роботодавця за наявності асигнувань, здійснити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, а не як обов`язок. Також відповідач зазначає, що виділені асигнування на грошове забезпечення 2022 року не дозволяють здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення поліцейським у спірний період. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем надана відповідь на відзив. Позивач у відповіді зазначив, що що Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19 (ЄДРСР №94237142) відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і визнав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18 (ЄДРСР №85121594), з наступних підстав: Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VІІІ. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VІІІ, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки».

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач у відповіді на відзив зазначає, що керівником Головного управління було розглянуто його рапорт про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та прийнято рішення про його задоволення, про що свідчить відповідна резолюція. Також слід зауважити, що в обґрунтування своїх доводів відповідач до відзиву долучив довідку Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області від 22 серпня 2022 року №115, згідно з якою середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , отриманого за останні 2 календарні місяці служби, що передували місяцю звільнення, у сумі 446,33 грн. (із розрахунку: (13836,11 грн. + 13836,11 грн.)/62 доби) обчислено без врахування до складу грошового забезпечення за грудень 2021 року і січень 2022 року індексації грошового забезпечення.

Водночас факт нарахування та виплати індексації (1620,09 грн. та 1620,09 грн.) позивачу у складі його грошового забезпечення, відповідно за грудень 2021 року і січень 2022 року, підтверджується довідками ГУНП в Донецькій області від 17 травня 2022 року №20 щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, №21 щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 (копії долучено до позовної заяви, оригінали у позивача) та розрахунковими листами за грудень 2021 року і січень 2022 року (копії долучено до позовної заяви, оригінали - у відповідача).

Згідно вказаних довідок ГУНП від 17 травня 2022 року №20 і №21 щодо виплати грошового забезпечення (копії долучено до позовної заяви, оригінали - у позивача) індексація грошового забезпечення щонайменше упродовж зазначеного періоду (з 01.01.2021 по 28.02.2022) нараховувалась і виплачувалась мені щомісяця (раз на місяць), тому підстави вважати вказану виплату як таку, що не має постійного (щомісячного) характеру, у ГУНП в Донецькій області відсутні. На підстав чого, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

Відповідачем було надано заперечення на відповідь на відзив в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та доводів позивача викладених у відповіді на відзив з підстав аналогічним тим, що були викладені у відзиві.

Відповідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Разом з цим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на час розгляду справи воєнний стан триває. Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 №9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 Рекомендацій Ради суддів України, опублікованих 02.03.2022, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26.02.2022 прийнято наказ №14/І-г Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі. Позивач з відповідним рапортом не звертався.

З огляду на викладене, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 05 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2 .

Посвідченням ГУ МВС України в Донецькій області серії НОМЕР_3 від 27.07.2015 підтверджено право Позивача на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , Позивач є інфвалідом 3-ї групи, посвідчення дійсне до 01.06.2023 року.

У період з 15 серпня 2001 року по 6 листопада 2015 року проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ МВС України, з 7 листопада 2015 року по 28 лютого 2022 року - в Національній поліції України, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_5 .

Витягом з наказу Головного управління національної поліції України в Донецькій області від 28.02.2022 року №103 о/с Позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ст. 77 розділу VII Закону України «Про національну поліцю» (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

04.01.2022 року Позивачем було подано рапорти про надання йому матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Листами Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.05.2022 №78/26/02-2022 та №79/26/02-2022 повідомлено Позивачу, що надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік є правом відповідача а не обов`язком, та здійснюється в межах асигнувань на грошове забезпечення. Крім того, законні підстави для здійснення обрахування компенсації за невикористану щорічну відпустку та додаткову відпустку учаснику бойових дій неможливо, умовами спеціального законодавства не передбачена виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за минулі роки. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, повинна бути використана працівником протягом календарного року. Рапортів, щодо надання додаткової відпуски за 2015-2019 роки до підрозділів кадрового забезпечення не надходило. Враховуючи вищевикладене, законні підстави для нарахування та виплати Позивачу компенсації за невикористану додаткову та основну відпустку відсутні.

Відповідно до довідки про щодо надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Позивачу за 2022 рік від 22.08.2022 №114, виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції. Нормами спеціального законодавства надано можливість, а не обов`язковість виплати такої допомоги. Нарахування та виплата зазначеної допомоги здійснюється в межах виділених асигнувань. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що виділенні асигнування на грошове забезпечення на день його звільнення зі служби в поліції не дозволяли здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань поліцейським, зазначені допомоги Позивачу не нараховувались та не виплачувались.

Відповідно до довідки щодо розрахунку середньоденного грошового забезпечення Позивача за останні 2 місяці перед звільненням від 22.08.2022 №115, середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення складає 446,33 грн.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно зістаттею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно достатті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон №580).

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 59 Закону №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.60 Закону №580, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 Закону №580, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Згідно зі ст. 92 цього Закону, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Ст.93 Закону №580 та п.8 р.ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Закону № 580, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон № 504) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 02.10.1993, учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою № 988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п.1 Постанови КМУ Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції № 988 від 11.11.2015, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Положеннями Закону №580 визначені підстави та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону № 504 та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на зміст п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-ХІІ, державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначеною вище нормою фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

В даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 07.05.2020 справі № 360/4127/19.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в позивача права на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки та 2022 рік тривалістю 84 календарних днів.

За таких обставин позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної чергової основної оплачуваної відпустки : 3 календарні дні за 2015 рік, суд зазначає.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 92 Закону №580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до ч.8, 9, 10 та 11 ст. 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Згідно з абз. 7 і 8 р. ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580. При цьому, як свідчать положення ч. 8, 11 ст. 93 Закону №580, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, з нормативного тлумачення наведених правових норм висновується, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.2, 3 ст.124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Відтак, з огляду на не врегулювання приписами Закону № 580 і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Аналогічні правові висновки висловлено судовою палатою Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, та у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.

Наданими до матеріалів справи довідками підтверджено, що позивачем у 2015-2019 роках та 2022 році не використані додаткові відпустки у кількості 14 діб на рік, та в 2015 році не викоритано 3 дні щорічної чергової оплачуваної відпустки.

Проте, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України, відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткової.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за 3 дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток, як учаснику бойових дій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію підлягають задоволенню.

В той же час, щодо позовної вимоги про виплату позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 3 календарних дні у сумі 1 495,77 грн. та за 84 календарних днів невикористаних додаткових відпусток у сумі 41 800,92 грн., суд зазначає, що розрахунок компенсації за невикористану відпустку є компетенцією відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу. У зв`язку з чим, саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

Таким чином, визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні відпустки, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок.

Отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 04 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції, суд зазначає наступне.

Пунктом 13 Розділу ІІ Порядку №260 визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги наоздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги наоздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Аналогічні положення містяться у підпункті 3 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р.№ 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яким надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпеченнянадавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Отже, з системного аналізу наведених норм права виходить, що матеріальна допомога для оздоровлення та/або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається поліцейському за двох умов:

1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;

2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Як зазначено вище, позивач звернувся до відповідача із рапортами про надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, де прийнято рішення про його задоволення, про що свідчить відповідна резолюція: «клопочу по суті рапорту начальник УПО ГУНП в Донецькій області капітан поліції, підпис» та резолюцією в лівому верхньому куті «у встановленому порядку 04.01.2022».

Отже, позивачем подані вищезазначені рапорти про надання матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на 2022 рік до свого звільнення (28 лютого 2022 року) та погоджені з керівництвом.

В довідках від 22.08.2022 року за № 114, відповідач зазначає, що нарахування та виплата матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі рапортів в межах виділених асигнувань та повідомляє, що виділені асигнування на грошове забезпечення не дозволяють здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення поліцейським.

З наведеного вбачається, що позивачем для отримання матеріальної допомоги вчинено всі необхідні дії, тобто подано рапорт, а відповідач розпочавши розгляд цього рапорту, не закінчив його прийняттям необхідного рішення про відмову чи задоволення виплати матеріальної допомоги, чим допустив протиправну бездіяльність.

Доводи Відповідача щодо відмови у виплаті матеріальної допомоги, у зв`язку із відсутністю належного бюджетного асигнування суд до уваги не приймає, оскільки не підтверджені відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову в частині виплати допомоги на оздоровлення, відповідач суду не надав.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частинами першою та другоюстатті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першоїстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява №70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20 (№ Пз/9901/14/20).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про встановлення судового контролю за виконанням рішення, зобов`язавши відповідача, подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України), суд зазначає, що в силу положень частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів статті 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 2, 3, 5-9, 12, 15, 18, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 241-243, 245, 246, 263, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, просп. Нахімова, 86, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної в році звільнення (2022 рік) додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, та за 70 календарних днів невикористаних додаткових відпусток із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2015 - 2019 роки (з розрахунку 14 календарних днів на рік), за 3 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік на підставі рапортів від 4 січня 2022 року у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Є.В. Череповський