Справа № 344/16351/17
Суддя: Пастернак І. А.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В., Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ТзОВ Фірма Хімтехнопласт, треті особи на стороні позивачів: Державна регуляторна служба України, Івано-Франківська міська організація роботодавців до Івано-Франківської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Державна податкова інспекція м. Івано-Франківська ГУ ДФС в Івано-Франківській області та Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради про визнання нечинними рішень

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ Куверт-Україна, ТзОВ Інтелком, ПАТ Івано-Франківська харчосмакова фабрика, ТзДВ Полімер, ТзОВ Фірма Хімтехнопласт, ФОБ Олексин Володимир Іванович, ТзДВ Івано-Франківськзалізобетон, треті особи на стороні позивачів: Державна регуляторна служба України, Івано-Франківська міська організація роботодавців звернулися в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача: Державна податкова інспекція м. Івано-Франківська ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання нечинними рішень. Позовні вимоги мотивовано тим, що Позивачі користуються земельними ділянками, що перебувають у власності територіальної громади на підставі права постійного користування землею. Івано-Франківською міською радою прийнято наступні рішення: від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік»; від 08.07.2016 р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська»; від 08.07.2016 р. №213-6 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017 рік». Вважають вказані рішення Івано-Франківської міської ради незаконними, з порушенням правил прийняття регуляторних нормативно-правових актів, такими, що порушують права суб`єктів господарювання - постійних землекористувачів та ставить їх в умови, гірші за інших суб`єктів. Враховуючи ту обставину, що оскаржувані рішення безпосередньо впливають на розмір земельного податку, що підлягає сплаті позивачами та іншими платниками податків, за користування земельними ділянками, що перебувають у власності територіальної громади м. Івано-Франківська, тим самим регулюючи господарські відносини, що виникають між Івано-Франківською міською радою та суб`єктами господарювання, вказані рішення є регуляторними актами. Крім того, вказані рішення є нормативно-правовими актами, оскільки їх дія поширюється на широке коло осіб, такі рішення застосовується неодноразово, впливають на права та обов`язків осіб, на яких вони поширюються, а також є обов`язковими для виконання особами, на яких вони поширюються. Законодавство передбачає обов`язковий розгляд документів уповноваженим органом - Державною регуляторною службою України. З цього приводу 19.06.2017 р. Державна регуляторна служба України надала лист «Про надання пропозицій щодо удосконалення проекту регуляторного акта» №4506/0/20-17. Вказаним листом Державна регуляторна служба України не лише звернула увагу на невідповідність проекту рішення ст. 4 Закону, а й зобов?язала виконавчий комітет ІФМР наліслати на адресу ДРС України доопрацьовані редакції проекту рішення до аналізу регуляторного впливу. Тобто, до моменту внесення відповідних змін до проекту рішення та аналізу регуляторного впливу, а також розгляду виправлених документів Державною регуляторною службою України, Івано-Франківська міська рада не могла розглядати та затверджувати проект рішення від 20.06.2017 р. №186-13.

Встановивши ставку податку для земель, що перебувають в постійному користуванні суб?єктів господарювання, у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, Івано-Франківська міська рада грубо порушила конституційні принципи рівності, а також звузила права юридичних осіб, у постійному користуванні яких перебували вказані ділянки. Таким чином було значно збільшене фінансове навантаження на суб`єктів господарювання. Вказане стосується і нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої оскаржуваним рішенням №215-6 від 08.07.2017 р., оскільки таким чином вартість земельних ділянок збільшується у три рази, а враховуючи поділ міста за зональним принципом - і більше. Вбачається, що таким чином міська влада має на меті створити умови, за яких постійне землекористування буде невигідним та змусити суб`єкти господарювання у примусовому порядку змінювати право постійного землекористування на право оренди. При цьому, викуп земельних ділянок за значно завищеною вартістю земель буде неможливим. Івано-Франківська міська рада допустила порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції. Отже, у діях Івано-Франківської міської ради щодо встановлення ставок податків різних розмірах різним суб`єктам господарювання є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», яке кваліфікується за абзацом 8 частини другої статті 15 цього ж Закону у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі умови діяльності порівняно з конкурентами. Просили поновити строк на оскарження та визнати нечинними рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016 р. №213-6 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017 рік», рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016 р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель м. Івано-Франківська», рішення Івано-Франківської міської ради №186-3 від 20.06.2017 р. «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік».

30.03.2018 року Івано-Франківська міська рада подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.76, т.1).

30.03.2018 року Івано-Франківська міська рада подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що твердження позивача, про те, що Івано-Франківською міською радою при прийняті рішення від 20.06.2017р. №186-3 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018р.» порушені вимоги ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності`не відповідають дійсності і базуються виключно на припущеннях позивача. Повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних актів було оприлюднено 03.04.2017р. на веб-сайті виконавчого комітету та у газеті «Західний кур`єр» від 06.04.2017р. №14. Вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» як по формі так і по змісту. Підлягають спростуванню твердження позивача, що міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення порушені норми ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки не взяті до уваги пропозиції щодо удосконалення проекту регуляторних актів висловлених у висновку ДРС України від 19.05.2017p. №45.06/0/20-17. 3 даного приводу зазначають, що ДРС України на своєму офіційному сайті 03.11.2014р. опублікувала інформацію для органів місцевого самоврядування, щодо роз`яснення окремих положень ст. 34 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики y сфері господарської діяльності». Відповідно до п. 3 даного листа ДРС України повідомила, що згідно зі ст. 34 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» пропозиції уповноваженого органу готуються з метою ознайомлення з ними депутатів ради при представленні головою відповідальної постійної комісії проекту регуляторного акта на пленарному засіданні сесії. Враховуючи положення Конституції України, а також ЗУ «Про місцеве самоврядування» щодо заборони втручання органів виконавчої влади у діяльність органів місцевого самоврядування, такі пропозиції мають виключно рекоменданійний характер, а отже, розгляд питання про їх врахування знаходиться у виключній компетенції органів місцевого самоврядування. За таких обставин міською радою при прийняті спірного рішення не було допущено порушень пов?язаних із процедурою прийняття регуляторного акту, оскільки на момент прийняття рішення був наявний висновок ДРС України. Розглянувши лист виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.05.2017 №2658/01- 1800 доданим проектом рішення, Івано-Франківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України своїм листом від 02.06.2017 №01/1- 16/452 погодив проект рішення «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік» з огляду на те, що для суб`єктів господарювання, що користуються земельними ділянками на праві постійного користування, ставка земельного податку встановлена у розмірі 4 % від їх нормативної грошової оцінки. При цьому, орендна плата за користування земельною ділянкою ними не сплачується. Ставка земельного податку для суб`єктів, які користуються земельними ділянками на праві оренди, становить 1 % від їх нормативної грошової оцінки. При цьому, такі суб`єкти господарювання, окрім плати за землю, сплачують орендну плату за землю у розмірі 3 % від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Аналогічна позиція викладена у листі Антимонопольного комітету України від 20.07.2017 №130-24/08-7893, зокрема у вказаному листі Антимонопольним комітетом України зазначено, що в діях Івано-Франківської міської ради не вбачається ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Отже, Івано-Франківською міською радою при прийнятті спірного рішення не порушено законодавство у сфері захисту економічної конкуренції про, що наявні відповідні висновки уповноважених на те органів.У позовній заяві позивач окремо стверджує, що Івано-Франківською міською радою і при прийнятті рішення від 08.07.2016р. №186-3 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017р.» допущені порушеня вимоги ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».Проте, такі твердження не відповідають дійсності і базуються виключно на припущеннях позивача. Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту було оприлюднено 16.05.2016р. на Веб-сайті виконавчого комітету . Вказане повідомлення, відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» як по формі так і по змісту. Безпідставною та не обгрунтованою є вимога позивача, щодо скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016 року №215-6 Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель м. Івано-Франківська». Івано-Франківська міська рада у відповідності до ЗУ «Про оцінку земель» наділена владно-управлінською функцією щодо затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки, в той же час вказані матеріали проводяться на замовлення міської ради юридичною особою, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою. Так, рішенням Івано-Франківської міської ради №215-6 від 08.07.2016р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківськ» затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська, виконану Державним підприємством "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя. Позивач стверджує, що Івано-Франківською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення були порушені вимоги ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Проте, такі твердження не узгоджуються із фактичними обставинами справи. Повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних актів було оприлюднено 04.05.2016р. на веб-сайті виконавчого комітету та у газеті «Західний кур`єр» від 28.04.2016р. №17. Вказане повідомлення, відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» як по формі так і по змісту.

Окрім того, рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №213-6 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017р.» прийнято 08.07.2016р. оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету 24.06.2017р. та у газеті «Західний кур`єр» від 14.07.2016р. №28. Інше оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель м. Івано-Франківська» було прийнято 08.07.2016р. оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету 12.07.2016р. та у газеті «Західний кур`єр» від 14.07.2016р. №28. Отже, міською радою був дотриманий порядок оприлюднення рішень органу місцевого самоврядування. 3 того часу їхній зміст був доведений до відома всіх громадян, тому позивачі дізналися або повинні були дізнатися про порушення своїх прав ще 14.07.2016р. Оскаржувані рішення стосуються широкого кола осіб, і не мають адресного характеру відносно конкретних позивачів у справі ТзОВ «Куверт-Україна», ТзОВ «Інтелком», ПАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика», ТзДВ «Полімер», ТзОВ «Фірма «Хімтехнопласт», ФОБ Олексин В.І., ТзДВ «Івано-Франківськзалізобетон». 3 позовом ТзОВ «Куверт-Україна», ТзОВ «Інтелком», ПАТ «Івано-Франківська харчосмакова фабрика», ТзДВ «Полімер», ТзОВ «Фірма «Хімтехнопласт», ФОБ Олексин В.І., ТзДВ «Івано-Франківськзалізобетон» звернулися 11.12.2017 р., тобто після більше, як одного року з дня офіційного оприлюднення рішень міської ради без будь якого обгрунтування поважності пропуску строку на звернення до адміністративного суду та клопотання про поновлення такого строку. За таких обставин адміністративний позов в частині оскарження рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №213-6 та рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №215-6 підлягає залишенню без розгляду. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.87-91, т.1).

26.10.2018 року Івано-Франківська міська рада подала заяву про застосування строку звернення до адмінісративного суду, а якому просила, застосувати строк звернення до адміністративного суду в частині скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 080.7.2016 року №№213-6 та рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №215-6 підлягає залишенню без розгляду(а.с.12-13, т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.12.2018 року адміністративний позов ТзОВ Інтелком до Івано-Франківської міської ради про визнання нечинними рішень залишено без розгляду (а.с.65, т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.01.2020 року позовні вимоги ФОБ ОСОБА_1 , ТзДВ Івано-Франківськзалізобетон до Івано-Франківської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Державна податкова інспекція м. Івано-Франківська ГУ ДФС в Івано-Франківській області та Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради про визнання нечинними рішень - залишено без розгляду. (а.с.229, т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08.04.2021 року позовні вимоги ТзОВ Куверт-Україна, ТзДВ Полімер до Івано-Франківської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Державна податкова інспекція м. Івано-Франківська ГУ ДФС в Івано-Франківській області та Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради про визнання нечинними рішень - залишено без розгляду (а.с.54, а.с.3)

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.11.2021 року позовні вимоги ПАТ Івано-Франківська харчосмакова фабрика до Івано-Франківської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Державна податкова інспекція м. Івано-Франківська ГУ ДФС в Івано-Франківській області та Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради про визнання нечинними рішень - залишено без розгляду (а.с.107, а.с.3)

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача Івано-Франківської міської ради просила в задовленні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві.

Представник Державної регуляторної служби України щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися з не відомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про день та час слухання справи.

Беручи до уваги пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки, Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до частини першої статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи встановлено, що Івано-Франківською міською радою прийнято наступні рішення: від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік»; від 08.07.2016 р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська»; від 08.07.2016 р. №213-6 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017 рік» (а.с.29,30,31, т.1).

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 57 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з п. 24 ч. 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (абзац 2 ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»).

Відповідно до абзаців 3-7 статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти;

регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами;

Стаття 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Дія цього Закону поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Згідно з ч. 1, 2 статті 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до ч. 5 статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Частини друга - п`ята статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачають, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

Частина перша статті 33 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». У разі внесення на розгляд сесії ради проекту регуляторного акта без аналізу регуляторного впливу відповідальна постійна комісія приймає рішення про направлення проекту регуляторного акта на доопрацювання органу чи особі, яка внесла цей проект.

Згідно з ч. 1 статті 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові.

За рішенням сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради або відповідальної постійної комісії відповідної ради:оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради;можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради.

У разі оприлюднення проектів регуляторних актів за рішенням відповідної ради або відповідальної постійної комісії цієї ради функцію розробника проекту виконує орган, особа чи група осіб, які внесли цей проект на розгляд сесії відповідної ради, якщо інше не встановлено у рішенні ради чи відповідальної постійної комісії.

Зауваження і пропозиції щодо оприлюдненого проекту регуляторного акта, внесеного на розгляд сесії ради, та відповідного аналізу регуляторного впливу надаються фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями розробникові цього проекту та головній постійній комісії ради.

Регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:відсутній аналіз регуляторного впливу;проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Що стосується доводів позивача, що Івано-Франківською міською радою при прийнятті рішень від 08.07.2016р. №186-3 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017р.»; від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік»; від 08.07.2016 р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська» допущені порушення вимоги ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», то слід зазначити наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних актів було оприлюднено 03.04.2017р. на веб-сайті виконавчого комітету та у газеті «Західний кур`єр» від 06.04.2017р. №14. (а.с.93, т.1)

06.04.2017р. проект оскаржуваного рішення від 20.06.2017 р. №186-13 та аналіз регуляторного впливу оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету (а.с. 94, т1.)

10.04.2017р. на веб-сайті виконавчого комітету розміщено оголошення про проведення громадських обговорень проекту регуляторного акта (а.с.98, т.1).

26.04.2017р. на веб-сайті виконавчого комітету розміщено результати проведення відкритого громадського обговорення проекту регуляторного акта (а.с.99-100, т.1).

Оскаржуване рішення прийнято 20.06.2017р. та оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету 24.06.2017р. та у газеті «Західний кур`єр» від 29.06.2017р. №27 (а.с.101, 105, т.1).

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту було оприлюднено 16.05.2016р. на веб-сайті виконавчого комітету (а.с.108, т.1).

16.05.2016р. проект оскаржуваного рішення 08.07.2016р. №186-3 та аналіз регуляторного впливу оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету (а.с.109, т.1).

31.05.2016р. на веб-сайті виконавчого комітету розміщено оголошення про проведення громадських обговорень проекту регуляторного акта (а.с.113, т.1).

06.06.2016р. на веб-сайті виконавчого комітету розміщено результати проведення відкритого громадського обговорення проекту регуляторного акта(а.с.114, т.1).

Оскаржуване рішення прийняте 08.07.2016р. оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету 24.06.2017р. та у газеті «Західний кур`єр» від 14.07.2016 (а.с.117, 118, т.1).

Повідомлення про оприлюднення проектів регуляторних акгів було оприлюднено 04.05.2016p. на веб-сайті виконавчого комітету (а.с.120 т.1).

04.05.2016р. проект оскаржуваного рішення 08.07.2016 р. №215-6 та аналіз регуляторного впливу оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету (а.с.121, т.1).

12.05.2016р. у газеті «Західний кур`єр» №19 та на веб-сайті виконавчого комітету 25.05.2016 року розміщено оголошення про проведення громадських обговорень проекту регуляторного акта (а.с.126, т.1).

25.05.2016р. на веб-сайті виконавчого комітету розміщено результати проведення відкритого громадського обговорення проекту регуляторного акта(а.с.127, т.1).

Оскаржуване рішення прийнято 08.07.2016р. оприлюднено на веб-сайті виконавчого комітету 12.07.2017р. та у газеті «Західний кур`єр» від 14.07.2016 (а.с.131, 132-141 т.1).

Таким чином, відповідачем було дотримано вимоги ст.9, 13 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Судом встановлено, що Івана-Франківська міська рада навела беззаперечні факти про те, що проекти рішення - регуляторного акта від 08.07.2016р. №186-3 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017р.»; від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік»; від 08.07.2016 р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська» були оприлюднені у встановленому законодавством порядку, а також був розроблений та оприлюднений аналіз його регуляторного впливу.

Щодо твердження позивача, що міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік» порушені норми ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», не взяті до уваги пропозиції щодо удосконалення проекту регуляторних актів висловлених у висновку ДРС України від 19.06.2017p.№45.06/0/20-17. (а.с.33-34, т.1), то слід зазначити наступне.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи скріншот інформаційного листа ДРС, де ДРС на своєму офіційному сайті 03.11.2014 року опуьлікувала інформацію для органів місцевого самоврядування, щодо роз`яснення ст.34 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (а.с.107, т.1).

Відповідно до п. 3 даного листа ДРС України повідомила, що згідно зі ст. 34 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» пропозиції уповноваженого органу готуються з метою ознайомлення з ними депутатів ради при представленні головою відповідальної постійної комісії проекту регуляторного акта на пленарному засіданні сесії.

Враховуючи положення Конституції України, а також ЗУ «Про місцеве самоврядування» щодо заборони втручання органів виконавчої влади у діяльність органів місцевого самоврядування, такі пропозиції мають виключно рекомендаційний характер, а отже, розгляд питання про їх врахування знаходиться у виключній компетенції органів місцевого самоврядування.

За таких обставин міською радою при прийняті спірного рішення не було допущено порушень пов?язаних із процедурою прийняття регуляторного акту, оскільки на момент прийняття рішення був наявний висновок ДРС України.

Щодо тверджень позивача, щодо порушень законодавства про захист економічної конкуренції при прийнятті вищевказаного оскаржуваного рішення, то слід зазначити наступне.

Відповідно до абз. 4 ст. 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України №32-р від 23 лютого 2001 року, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 30 березня 2001 року за №291/5482 (із змінами), у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції основним завданням відділення є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, у відповідності до вимог чинного законодавства, територіальні відділення Антимонопольного комітету України не наділені повноваженнями у сфері аналізу регуляторного впливу будь-якого нормативно-правового акту, а тому посилання представника позивача на не дотримання Івано-Франківською міською радою правил прийняття регуляторного нормативно-правового акту - рішення від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік», судом під час розгляду даної адміністративної справи та в межах заявлених позовних вимог не приймається.

Отже, Івано-Франківською міською радою при прийнятті спірного рішення не порушено законодавство у сфері захисту економічної конкуренції про, що наявні відповідні висновки уповноважених на те органів.

Пункт 4 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році». Установити, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пункт 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні». Установити, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.

Пункт 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році». Установити, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пункт 2 частини першої, частини друга, третя статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Стаття 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації». Закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України та Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Недержавні друковані засоби масової інформації мають право оприлюднювати офіційні документи органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до законодавства України і на засадах, передбачених укладеною угодою між цими органами та редакціями друкованих засобів масової інформації.

Податкові правовідносини, як окремий і самостійний вид відносин, унормовуються, насамперед, Податковим кодексом України, положення якого можуть бути змінені виключно шляхом внесення змін до нього відповідними законами України, а усі нормативно-правові акти, які входять до складу податкового законодавства України, повинні прийматися на підставі, за правилами та на виконання цього Кодексу.

Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом (п. 3.1 статті 3 Податкового кодексу України).

Загальнодержавні, місцеві податки та збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають. Податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України. При встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року (пункти 4.2-4.5 статті 4).

Відповідно до пункту 12.3, підпунктів 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункти 12.3.4, 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Жодних бланкетних або відсильних норм права, які б встановлювали обов`язок застосування у податкових правовідносинах спеціальних правових процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Податковий кодекс не містить.

Податковим кодексом України, який у спірних правовідносинах є спеціальним актом законодавства та норми якого є пріоритетними у застосуванні, визначені основні засади податкового законодавства України і загальні засади встановлення податків і зборів (статті 4, 7 цього Кодексу), якими не передбачено застосування регуляторних процедур відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» під час прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Податковим кодексом України не віднесено до актів податкового законодавства України, які наведені у статті 3 цього Кодексу за вичерпним і остаточним переліком, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, про які іде мова у Законі України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Аналіз змісту оскаржуваних у цій справі рішень органу місцевого самоврядування, якими встановлються ставки земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання, свідчить, що такі рішення прийнято з метою упорядкування податкових відносин і виконує функцію наповнення місцевого бюджету, а тому не врегульовує жодних господарсько - виробничих, організаційно - господарських та/або внутрішньогосподарських відносин за участю позивача.

Оскільки процедура прийняття органами місцевого самоврядування рішень з питань оподаткування місцевими податками та зборами регламентується виключно спеціальними нормативними актами у сфері оподаткування й не охоплюється сферою регулювання актів адміністративного законодавства, то у такому випадку відсутнє регулювання і адміністративних відносин.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 10.12.2021 у справі № 0940/2301/18 (пункти 68-70).

При цьому суд зауважує, що у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що рішення органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів є нормативно-правовими актами з питань оподаткування місцевими податками та зборами і жодної правової регламентації стосовно віднесення таких актів до регуляторних не містять як Податковий кодекс України, так і Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Податкові правовідносини, як окремий і самостійний вид відносин, унормовуються, насамперед, Податковим кодексом України, положення якого можуть бути змінені виключно шляхом внесення змін до нього відповідними законами України, а усі нормативно-правові акти, які входять до складу податкового законодавства України, повинні прийматися на підставі, за правилами та на виконання цього Кодексу. Жодних бланкетних або відсильних норм права, які б встановлювали обов`язок застосування у податкових правовідносинах спеціальних правових процедур, передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", Податковий кодекс не містить. Податковим кодексом України, який є спеціальним актом законодавства та норми якого є пріоритетними у застосуванні, визначені основні засади податкового законодавства України і загальні засади встановлення податків і зборів (статті 4, 7 цього Кодексу), якими не передбачено застосування регуляторних процедур відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" під час прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Закон України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" Податковим кодексом України не віднесено до актів податкового законодавства України, які наведені у статті 3 цього Кодексу за вичерпним і остаточним переліком, який розширеному тлумаченню не підлягає. Отже податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, про які іде мова у Законі України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відтак Верховний Суд дійшов висновку, що рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок місцевих податків приймається з метою упорядкування податкових відносин і виконує функцію наповнення місцевого бюджету, а тому не врегульовує жодних господарсько-виробничих, організаційно-господарських та/або внутрішньогосподарських відносин у розумінні статті 3 Господарського кодексу України, а отже господарських відносин загалом. Оскільки процедура прийняття органами місцевого самоврядування рішень з питань оподаткування місцевими податками та зборами регламентується виключно спеціальними нормативними актами у сфері оподаткування й не охоплюється сферою регулювання актів адміністративного законодавства, то у такому випадку відсутнє регулювання і адміністративних відносин. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що оспорюване рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів є протиправним у зв`язку з недотримання при його розробленні, розгляді та прийнятті вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", оскільки цей закон не поширює свою дію на спірні правовідносини, а оскаржуване позивачем рішення про встановлення ставок земельного податку не врегульовує жодних господарських відносин за його участю, а також адміністративних відносин між сільською радою та позивачем як суб`єктом господарювання (пункти 81-83).

Зважаючи на викладене, суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок земельного податку є протиправними у зв`язку з недотримання при його розробленні, розгляді та прийнятті вимог, а тому позовні в частині визнання нечинним рішення від 08.07.2016р. №186-3 «Про встановлення ставок земельного податку на 2017р.»; від 20.06.2017 р. №186-13 «Про встановлення ставок земельного податку на 2018 рік» задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача, щодо скасування рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель м. Івано-Франківська» то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до положень Земельного кодексу України оцінка земель різного призначення проводиться для порівняльного аналізу ефективності їх використання. Дані економічної оцінки земель є основою грошової оцінки земельної ділянки різного цільового призначення.

Органи місцевого самоврядування виступають замовниками робіт з нормативної грошової оцінки земельних ділянок та затверджують технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі, розроблену у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про оцінку земель» технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною міською радою.

Отже, Івано-Франківська міська рада у відповідності до зУ «Про оцінку земель» наділена владно-управлінською функцією щодо затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки, в той же час вказані матеріали проводяться на замовлення міської ради юридичною особою, яка отримала ліцензію на проведення робіт із землеустрою.

Так, рішенням Івано-Франківської міської ради №215-6 від 08.07.2016р. «Про завердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-ранківськ» затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська, виконану Державним підприємством "Український ржавний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені . М.Білоконя".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання нечииним рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2016р. №215-6 «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель м. Івано-Франківська».

Відповідно до положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, а мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи.

Отже, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що оспорювані рішення прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та із забезпеченням права позивача та усіх інших заінтересованих осіб на участь у процесі його прийняття.

Щодо клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

За правилами ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1 ст.123 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вказані позивачем підстави поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом визнані обгрунтованими, а тому підстав для задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову в частині не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наведені позивачем доводи не свідчать про протиправність таких рішень і не дають суду правових підстав для визнання їх нечинним. Відтак у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, відшкодування понесених у цій справі судових витрат залишається за позивачем.

Керуючись статтями 14, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ТзОВ Фірма Хімтехнопласт, треті особи на стороні позивачів: Державна регуляторна служба України, Івано-Франківська міська організація роботодавців до Івано-Франківської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Державна податкова інспекція м. Івано-Франківська ГУ ДФС в Івано-Франківській області та Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради про визнання нечинними рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено: 27.12.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.