Справа № 140/6916/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/6916/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови відповіддю від 28.09.2022 №533 здійснити нарахування та виплату належних грошових коштів в сумі 7450,00 грн за заявою від 30.08.2022 наданої у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР; зобов`язання здійснити нарахування та виплату позивачу належних грошових коштів в сумі 7450,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в порядку Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) звернувся до відповідача з метою відновлення свої прав та законних інтересів із заявою від 30.08.2022 про виплату грошових коштів, які безумовно належать позивачу, однак відповідач відмовив листом від 28.09.2022 №533, тобто вчинив нові дії, які відповідно судом в справі №2-953/10 не оцінювалися.

ОСОБА_1 вважає, що відмова відповідача листом від 28.09.2022 №533 в задоволенні заяви від 30.08.2022 у вирішенні порушених питань не відповідає принципам та засадам законодавства про звернення громадян. Позивач наголошує, що звернення, яке за формою і змістом відповідає вимогам Закону № 393/96-ВР повинно бути об`єктивно, своєчасно і всебічно розглянуто установою, організацією, яким воно адресовано із вирішенням питань постановлених у зверненні. Позивач також вказує, що відповідач порушив Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджену наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735.

Ухвалою суду від 25.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог ОСОБА_1 не визнав у зв`язку з їх безпідставністю. Наголошує, що твердження позивача про те, що право на отримання коштів в сумі 7454,70 грн є невід`ємним не відповідає дійсності.

В поданій до суду відповіді на відзив позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у поданому до суду запереченні підтримав доводи відзиву.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.08.2022 позивач ОСОБА_1 в порядку Закону № 393/96-ВР звернувся до відповідача із заявою в якій вказує, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2010 у справі №2-953/10 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 , невидане станом на 22.04.2010 речове майно в кількості 30 одиниць на загальну суму 7454,10 грн. Військова частина НОМЕР_1 рішення суду не виконала, при цьому через довготривалий термін невиконання понад 10 років не підлягає виконанню. Разом з тим, позивач зазначає, що не виплачений Військовою частиною НОМЕР_1 борг не скасований, а лише не нарахований та не виплачений протиправно саме виплачений Військовою частиною НОМЕР_1 . Також ОСОБА_1 вказує, що право на отримання грошових коштів в сумі 7454,70 грн. є невід`ємним. Оскільки при звільнення позивача з військової служби з лав Збройних Сил України, Військова частина НОМЕР_1 протиправно не нарахувала та не виплатила грошових коштів в сумі 7454,70 грн., у зв`язку з чим з метою відновлення прав та законних інтересів позивач просить нарахувати та виплатити невиплачену заборгованість, проте в сумі 7450,00 грн.

Листом від 28.09.2022 №533 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що на теперішній час підстави для виплати заявлених коштів відсутні, оскільки 29.08.2022 Волинським апеляційним судом була винесена постанова про скасування ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2022 та постановлено нове судове рішення: відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Постанова набрала законної сили та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Поряд із цим, статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Як передбачено статтею 5 вказаного вище Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Частиною 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частин 1, 3 та 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.01.2017 за № 94/29962, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі Інструкція), яка визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням

Згідно із пунктом 4 Розділу І даної Інструкції у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

Пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ Інструкції відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

При цьому, пунктом 5 Розділу ІІІ Інструкції встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Як було встановлено судом, 30.08.2022 позивач звернувся до відповідача із відповідним зверненням, в якому просив нарахувати та виплатити невиплачену заборгованість (7454,70 грн), проте в сумі 7450,00 грн.

У відповідь на вказане звернення, листом від 28.09.2022 №533 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що на теперішній час підстави для виплати заявлених коштів відсутні, оскільки 29.08.2022 Волинським апеляційним судом була винесена постанова про скасування ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2022 та постановлено нове судове рішення: відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проаналізувавши зміст поставленого у зверненні питання та зміст відповіді на нього, суд вважає, що відповідачем в межах своєї компетенції у повному обсязі та у відповідності до норм чинного законодавства підготовлено письмову відповідь на звернення позивача від 30.08.2022.

Разом з тим, як слідує з позовної заяви, позивач суб`єктивно не погоджується із результатом розгляду вказаного звернення та змістом наданої відповіді, оскільки вважає, що дане звернення не розглянуто у встановленому законом порядку.

Однак, суд вважає, що незгода позивача з результатом розгляду його звернення, не може бути підставою для висновку про порушення відповідачем при наданні відповіді Закону № 393/96-ВР та Інструкції.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність своїх дій щодо розгляду оскаржуваного звернення, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, на підставі Закон України «Про звернення громадян», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк