Справа № 160/13012/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.01.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу період трудової діяльності з 10.10.1983 року по 18.05.1984 року, з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу період трудової діяльності з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу період трудової діяльності з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року у ТОВ «Амальгама»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести донарахування пенсійних виплат з урахуванням всіх періодів трудової діяльності з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 06.12.2021 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг віку 60 років та набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. Тому, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою при призначення пенсії за віком, до якої додав відповідні документи для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії, зокрема, трудову книжку.
Означена заява була передана на розгляд за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Крім того, не зараховано період роботи з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року, оскільки запис у трудовій книжці не завірено уповноваженою особою центру зайнятості.
Також не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.06.2002 року по 02.04.2004 року через відсутність даного періоду у реєстрі застрахованих осіб.
У спірному рішенні пенсійний орган також зазначив про не зарахування періоду навчання з 01.09.1978 року по 28.06.1980 року, оскільки в атестаті №4016 від 28.06.1980 року наявна розбіжність у по батькові позивача із його паспортними даними.
Тому, як зазначив пенсійний орган у спірному рішенні, на момент звернення із заявою про призначення пенсії від 19.01.2022 року загальний страховий стаж складає 27 років 3 місяці 14 днів (при необхідному 28 років), що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Позивач вважає таку відмову пенсійного органу протиправною, тому, звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 30.08.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачам строк для надання відзивів на позов та докази на їх обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. Відповідач-1 зазначає, що у зв`язку з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, неможливо зарахувати до страхового стажу позивача період роботи, а саме, з 10.10.1983 року по 18.05.1984 року та з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року, а також з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року.
Крім того, період роботи позивача з 01.06.2002 року по 02.04.2004 року в ТОВ "Амальгама" не зараховано до страхового стажу, оскільки вказаний період відсутній у реєстрі застрахованих осіб.
Також відповідач-1 зазначив про правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, які грунтуються на нормах чинного законодавства з питань пенсійного забезпечення.
Зважаючи на викладене, відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомило.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивачем надано до суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи. Позивач вважає, що доводи відповідача-1, викладені у відзиві, є повністю необґрунтованими, а тому, просить задовольнити його позовні вимоги.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла віку 60 років, а тому, набула права на призначення пенсії за віком.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2022 року позивач звернувся із письмовою заявою та доданими до неї документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з метою призначення пенсії за віком.
Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Зазначено, що неможливо зарахувати до страхового стажу період роботи з 10.10.1983 року по 18.05.1984 року та з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року, оскільки дата заповнення трудової книжки не співпадає із датою першого запису у ній.
Крім того, не зараховано період роботи з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року, оскільки запис у трудовій книжці не завірено уповноваженою особою центру зайнятості.
Також не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.06.2002 року по 02.04.2004 року через відсутність даного періоду у реєстрі застрахованих осіб.
Щодо періоду навчання з 01.09.1978 року по 28.06.1980 року, то в атестаті №4016 від 28.06.1980 року невірно зазначено по батькові позивача, а саме, " ОСОБА_2 " замість " ОСОБА_3 ", що не співпадає з паспортними даними, а тому, вказаний період не зарахований до страхового стажу.
Таким чином, як зазначив пенсійний орган у спірному рішенні, страховий стаж на момент звернення ОСОБА_1 із заявою від 19.01.2022 року становив 27 років 3 місяці 14 днів, а тому, було відмовлено у призначенні пенсії за віком та рекомендовано позивачу надати відповідні уточнюючі довідки.
В подальшому, відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2022 року у справі № 210/1101/22 було встановлено факт належності атестата №4016 від 28.06.1980 року ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, 30.06.2022 року позивач повторно звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.
За результатом розгляду вказаної заяви пенсійним органом призначена ОСОБА_1 пенсія за віком.
Разом з тим, позивач вважає рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за віком від 26.01.2022 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а не зарахування спірних періодів до його стажу необгрунтованим, а тому, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Згідно ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст. 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Також відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, починаючи, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Як встановлено судом, позивач набув право на призначення пенсії за віком згідно до вимог цієї статті 05.12.2021 року, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637, де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Таким чином, надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Як слідує з матеріалів справи, копія трудової книжки (дублікат) ОСОБА_1 містить наступні записи, зокрема:
- з 14.10.1983 року по 18.05.1984 року працювала в Дніпропетровському обласному об`єднанні музичних асамблей та дискотек;
- з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року - працювала в клубі залізничників ст.Кривий Ріг-Головний солісткою вокально-інструментального ансамбля;
- з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року - працювала перукарем у ФОП ОСОБА_4 ;
- з 01.06.2002 року по 02.04.2004 року працювала в ТОВ "Амальгама".
Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
Пунктом 2.11 Інструкції № 58 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно п. 2.12 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
При цьому, пунктами 5.1-5.3 Інструкції № 58 визначено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.
Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.
Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.
Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.
У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.
Так, з матеріалів справи слідує, що дублікат трудової книжки заповнений "02.10.1984 року" та завірений печаткою уповноваженої особи Дніпропетровського обласного об`єднання музичних асамблей та дискотек, тобто, уповноваженою особою за місцем останньої роботи.
При цьому, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника, зокрема, у спірному випадку до її дубліката покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто, на роботодавця.
Суд зазначає, що записи в трудовій книжці (дублікаті) ОСОБА_1 БТ НОМЕР_2 , зокрема, щодо періоду роботи з 14.10.1983 року по 18.05.1984 року та з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року містять всю необхідну інформацію про вказаний період роботи та підстави внесення таких записів до трудової книжки, а також виконані без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати. Крім того, записи у трудовій книжці (дублікаті) скріплені підписами уповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками.
Водночас, суд критично ставиться до позиції пенсійного органу щодо зазначення ним у якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи спірного періоду, як розбіжність у даті заповнення трудової книжки (дубліката) із датою першого запису у ній, з огляду на наступне.
Так, у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені пенсійним органом недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у записі №1 трудової книжки (дублікаті) позивача зазначена дата прийняття на роботу "14.10.1983 року". При цьому, позивач у позовних вимогах просить зарахувати спірний період саме з 10.10.1983 року.
Тобто, позивачем помилково зазначено "з 10.10.1983 року", оскільки така дата є датою наказу про прийняття на роботу №44-к, а запис №1 містить дату саме "14.10.1983 року". При цьому, суд вважає дану обставину такою, що не впливає на результат прийнятого ним рішення у даній справі.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року, оскільки запис у трудовій книжці не завірено уповноваженою особою центру зайнятості, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до п.21-1 Інструкції №58 трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.
Зазначені в абзаці 1 цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)", при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості:"трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)".
Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.
Таким чином, вказаними положеннями Інструкції №58 чітко врегульовано процедуру оформлення трудового договору та його відображення у трудовій книжці як умови, сукупність яких дозволяє зарахувати відповідний період роботи до страхового стажу працівника.
Водночас, як слідує із записів у трудовій книжці позивача у спірний період, вказані вимоги дотримані не були, оскільки, ані реєстрація трудової угоди у державній службі зайнятості, ані зняття трудового договору з реєстрації у ній здійснені не були та, відповідно, відсутній підпис посадової особи органу державної служби зайнятості.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 04.03.1999 року по 28.06.1999 року відсутні, а тому, позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи в ТОВ "Амальгама" з 01.06.2002 року по 02.04.2004 року, суд зазначає наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу спірний період у зв`язку із відсутністю даних персоніфікованого обліку в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) про сплату страхових внесків за період з 01.06.2002 року по 02.04.2004 року.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховим стажем може бути визнано період роботи, за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а обов`язок сплати таких внесків покладено на страхувальника. До страхового стажу зараховуються лише ті періоди, за які були сплачені страхові внески.
Страховий стаж, набутий до 01.01.2004 року, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Після 01.01.2004 року стаж зараховується за даними персоніфікованого обліку, зважаючи на суми сплачених внесків.
Згідно ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Як слідує з матеріалів справи, трудова книжка позивача містить відповідні записи про стаж роботи в ТОВ "Амальгама", зокрема, з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року.
Стосовно стажу роботи після 01.01.2004 року, то суд звертає увагу на те, що обов`язок нарахування та сплати страхового внеску, покладався саме на страхувальника, тобто, роботодавця, а не на працівника.
Тому, не відображення в системі персоніфікованого обліку в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) щодо спірного періоду роботи позивача не може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на те, що позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи саме з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року, а тому, з урахуванням приписів ст.9 КАС України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Стосовно періоду навчання позивача з 01.09.1978 року по 28.06.1980 року, то відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вказану норму, факт належності атестата №4016 від 28.06.1980 року ОСОБА_1 , у якому було невірно вказано по батькові позивача та як наслідок цього не зараховано до стажу період навчання з 01.09.978 року по 28.06.1980 року, підтверджене рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2022 року у справі № 210/1101/22, а відтак не є предметом доказування при розгляді цієї справи.
При цьому, відповідно до ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірні періоди, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірні періоди трудової діяльності позивача відповідачі не надали.
Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.
При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірних періодів роботи позивача.
Водночас, необхідно вказати, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав громадян при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами Пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.
З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість відмови у призначенні позивачу пенсії за віком за заявою від 19.01.2022 року та не зарахування спірних періодів роботи, зокрема, з 14.10.1983 року по 18.05.1984 року, з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року та з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року.
Крім того, суд звертає увагу на те, що станом на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою від 19.01.2022 року про призначення пенсії за віком, страховий стаж, який пенсійним органом не заперечується складав 27 років 03 місяці 14 днів.
При цьому, судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем-2 неправомірно було невраховано період роботи, зокрема, з 14.10.1983 року по 18.05.1984 року, з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року та з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року, що складає 2 роки 05 місяців 18 днів.
Таким чином, станом на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України (19.01.2022 року), ОСОБА_1 мала необхідні 28 років страхового стажу, визначені ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на вищевикладене та з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу у питаннях призначення пенсії, суд дійшов висновку про поновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.01.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язання належного пенсійного органу зарахувати до трудового стажу період трудової діяльності з 14.10.1983 року по 18.05.1984 року, з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року та з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2022 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення за принципом екстериторіальності є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
З матеріалів справи слідує, що розгляд заяви та винесення спірного рішення за заявою позивача від 19.01.2022 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення прав останнього, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, як визначеним суб`єктом призначення.
При цьому, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області приймалось спірне рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 19.01.2022 року.
Відповідачем-1 здійснено лише направлення ОСОБА_1 спірного рішення, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, про що свідчать матеріали справи.
Таким чином, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не вчинялось будь-яких дій та не приймалось жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 19.01.2022 року, а отже, права ОСОБА_1 не були порушені відповідачем-1.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 30.08.2022 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Тому, питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору судом, не вирішується.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.01.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до трудового стажу період трудової діяльності з 14.10.1983 року по 18.05.1984 року, з 21.05.1984 року по 01.09.1984 року та з 01.06.2002 року по 01.01.2004 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2022 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 27.12.2022 року.
Суддя І.О. Лозицька