Справа № 560/6712/22
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 грудня 2022 року

м. Київ

справа №560/6712/22

адміністративне провадження № К/990/35751/22

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Рибачука А.І., Берназюка Я.О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2022 у справі № 560/6712/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У 2022 році ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі також - відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в у Вінницькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.02.2022 № 18 у частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 14.12.1981 по 19.07.1986 в Об`єднанні столових промислових підприємств № 2 Миколаївського обласного управління громадського харчування; з 26.01.1986 по 24.08.1989 у дитячому садку № 5 Судноремонтного заводу НЕРПА; з 25.08.1989 по 18.05.1992 у Головному управлінні торгівлі МО СРСР; з 28.09.1992 по 30.11.1992 на судноремонтному заводі НЕРПА; з 01.12.1992 по 14.01.1998 у Мурманському ГОРОНО; з 14.01.1998 по 04.05.1998 в УМП Колос; з 05.05.1998 по 03.09.1999 в УМП АЗС 34.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 18 від 15.02.2022, у частині відмови у зарахуванні позивачці до стажу періодів роботи з 14.12.1981 по 18.12.1982, з 19.12.1985 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 27.08.1987, з 28.08.1990 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998 та з 05.05.1998 по 03.09.1999;

- зобов`язано відповідача зарахувати позивачці до стажу періоди роботи з 14.12.1981 по 18.12.1982, з 19.12.1985 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 27.08.1987, з 28.08.1990 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998 та з 05.05.1998 по 03.09.1999 згідно записів трудової книжки позивачки;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2022 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково:

- рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 змінено;

- абзац другий та третій резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 змінено, виклавши наступним чином:

«Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 18 від 15.02.2022 у частині відмови у зарахуванні позивачці до страхового стажу періодів роботи з 14.12.1981 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 24.08.1989, з 25.08.1989 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998, з 05.05.1998 по 03.09.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 14.12.1981 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 24.08.1989, з 25.08.1989 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998, з 05.05.1998 по 03.09.1999»;

- у решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд дійшов такого висновку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору ця справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі, відповідач посилається на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зокрема зазначає, про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Судом не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Крім того, посилання у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у малозначній справі, не виключає застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені відповідними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.08.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2022 у справі № 560/6712/22.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

СуддіЛ.Л. Мороз А.І. Рибачук Я.О. Берназюк