Справа № 140/3606/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3606/22 пров. № А/857/10964/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі №140/3606/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (головуючий суддя першої інстанції Адрусенко О.О., час ухвалення - у спрощеному провадженні, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 10.06.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 17.11.2021 №186-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді начальника оперативного відділу управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУ ДФС у Волинській області від 31.03.2021 №26-о позивача призначено на посаду начальника оперативного відділу управління боротьби з фінансовими злочинами податкової міліції ГУ ДФС у Волинській області, а 26.07.2021 його попереджено про звільнення із займаної посади та податкової міліції ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у зв`язку з повним скороченням штатів, за відсутності можливості подальшого використання на службі. Позивач вказує, що він 17.09.2021 та 17.11.2021 подав відповідачу заяви про на дання невикористаної відпустки за період з 2013 по 2021, однак такі не були вирішені по суті, відпустка не була надана. Натомість наказом ГУ ДФС у Волинській області від 17.11.2021 №186-0 його звільнено з 25.11.2021 з посади начальника оперативного відділу боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС у Волинській області в запас Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальниць ким складом органів внутрішніх справ, про що його було повідомлено лише 06.12.2021, тоді ж було ви дано трудову книжку.

Також позивач вважає звільнення незаконним. Зазначає, що він ніколи не висловлював бажання отримувати грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, відтак при звільненні мав щонайменше право використати чергову відпустку за 2021 рік, а з урахуванням абзацу третього пункту 55 Положення про проходження служби рядовим і начальниць ким складом органів внутрішніх справ та статті 3 Закону України «Про відпустки» на усі дні невикористаних відпусток за увесь період працевлаштування у ДФС. Однак орган ДФС незаконно проігнорував його звернення про надання відпустки, чим порушив його права та трудові гарантії. Крім того, зазначає, що його звільнення за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальниць ким складом органів внутрішніх справ є незаконним, оскільки органом призначення не вживалися належні заходи для використання його на службі; у даному випадку у відповідача наявний обов`язок пропонувати усі наявні вакантні посади, а у позивача, як працівника, залишається гарантоване законом право або погодитися на зайняття/переведення на від повідні посади або відмовитися від них і бути звільненим. Згідно абзацу четвертого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. Позивач вказує, що під час вручення попередження про наступне звільнення йому не пропонувалися будь-яка інша робота чи посада у ГУ ДФС у Волинській області чи вакантна посада у новоствореному органі - ГУ ДПС у Волинській області, а відтак вважає, що відповідачем порушено порядок звільнення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що при ухвалені рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що роботодавець не дотримався його прав як працівника.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що у випадку звільнення працівника не з підстав порушення трудової дисципліни, можливість обрати між правом піти у відпустку та правом отримати компенсацію за невикористані дні відпустки належить виключно працівнику, а не роботодавцю.

Позивач не висловлював бажання отримувати грошову компенсацію за усі дні невикористаної відпустки, а відповідач навпаки проігнорував його звернення про надання відпустки.

Також апелянт зазначає, що ГУ ДФС у Волинській області до цього часу не ліквідоване/припинене.

Крім цього, не було враховано його переважне право на залишення на роботі, не запропоновано будь - яких посад та не була створена комісія з реорганізації.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасник справи в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на електронні адреси.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Представник позивача заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак у зв`язку із відсутністю технічної можливості в задоволенні заяви було відмовлено.

В судове засідання представник позивача не прибув, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач з 19.12.2000 проходив службу на різних посадах в органах податкової міліції, про що свідчить трудова книжка НОМЕР_1 та довідка ГУ ДФС у Волинській області від 08.12.2021 №561/0/03-97-08-20.

Наказом ГУ ДФС у Волинській області від 31.03.2021 №26-о «Про призначення працівників податкової міліції» полковника податкової міліції ОСОБА_1 призначено з 31.03.2021 на посаду начальника оперативного відділу управління боротьби з фінансовими злочинами податкової міліції ГУ ДФС у Волинській області, звільнивши з посади начальника першого оперативного відділу управління протидії економічним правопорушенням ГУ ДФС у Волинській області.

26.07.2021 позивача ознайомлено під підпис з попередженням про наступне звільнення, яким відповідно до підпункту 2 частини 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.01.2021 № 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України», постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 12.05.2021 № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України», керуючись підпунктом 4 пункту 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 року № 761 «Про внесення змін в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85», наказу Державної фіскальної служби України від 23.07.2021 №22-рг «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» та наказу ГУ ДФС у Волинській області від 26.07.2021 №5-рг у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України попереджено позивача про наступне звільнення його із займаної посади та податкової міліції ДФС відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 у зв`язку з повним скороченням штатів за відсутності можливості подальшого використання на службі.

17.09.2021 позивач звернувся до ГУ ДФС у Волинській області із заявою та рапортом про на дання невикористаної відпустки за період з 2013 по 2021.

У зв`язку з відсутністю відповіді відповідача на вказану заяву, 17.11.2021 позивач повторно подав заяву та рапорт про надання з 25.11.2021 невикористаної відпустки (168 діб) за період з 2013 по 2021 з подальшим звільненням в останній день відпустки.

Наказом ГУ ДФС у Волинській області від 17.11.2021 №186-о «Про звільнення ОСОБА_1 » полковника податкової міліції ОСОБА_1 , начальника оперативного відділу управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС у Волинській області, звільнено із посади та з органів податкової міліції в запас Збройних Сил України за підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальниць ким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, з 25.11.2021.

Відповідно до наказу від 17.11.2021 №186-о Сектор фінансово-бухгалтерського забезпечення ГУ ДФС у Волинській області зобов`язано провести повний розрахунок з ОСОБА_1 , виплатити компенсацію за 168 невикористаних календарних діб відпустки (за 2013 рік - 23 доби, за 2014 рік - 20 діб, за 2015 рік - 03 доби, за 2016 рік - 35 діб, за 2017 рік - 03 доби, за 2018 рік 10 діб, за 2019 рік 24 доби, за 2020 рік 23 доби та за 2021 рік 27 діб) та вихідну допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що у відповідача відбулось повне скорочення штатів за відсутності можливості подальшого використання на службі, що відповідає підставі для дострокового звільнення зі служби на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення № 114.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Позивач на момент звільнення проходив службу в підрозділах податкової міліції, що входили до складу органів Державної фіскальної служби України.

Відповідно до статті 348 Податкового кодексу України (далі ПК України; у редакції станом на день попередження позивача про наступне звільнення), податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Згідно із статтею 350 ПК України податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про кримінальні та інші правопорушення, віднесені законом до компетенції податкової міліції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; проводить відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, а також досудове розслідування в межах наданої законом компетенції, вживає заходів щодо відшкодування завданих державі збитків; здійснює розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; вживає заходів щодо виявлення і розслідування кримінальних правопорушень, пов`язаних з відмиванням, легалізацією, розкраданням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню кримінальних та інших правопорушень у сфері оподаткування та бюджетній сфері, вживає заходів до їх усунення; у разі виявлення фактів, що свідчать про організовану злочинну діяльність, або дій, що створюють умови для такої діяльності, направляє матеріали з цих питань відповідним спеціальним органам по боротьбі з організованою злочинністю; передає відповідним правоохоронним органам матеріали за фактами правопорушень, за які законом передбачено кримінальну відповідальність, якщо їх розслідування не належить до компетенції податкової міліції; забезпечує безпеку діяльності контролюючих органів та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; складає протоколи та розглядає справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень у сфері оподаткування та бюджетній сфері, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням. виявляє кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування, митній та бюджетній сферах, встановлює місцезнаходження платників податків, проводить опитування їх засновників, посадових осіб.

Згідно з пунктом 353.1 статті 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Порядок та умови проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1191 № 114 (далі - Положення № 114), згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Вказане узгоджується також з пунктом 64 підпунктом «г» Положення №114, відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Суд першої інстанції вірно вказав, що законодавчими нормами, що регламентують порядок проходження служби в органах податкової міліції, не врегульовано порядок проведення звільнення у разі скорочення штатів.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, тому до спірних правовідносин щодо звільнення працівників податкової міліції через скорочення штату мають застосовуватись норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною 4 статті 36 КЗпП України визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено судом, позивача звільнено із займаної посади та з органів податкової міліції через скорочення штатів за відсутності можливості подальшого використання на службі.

Позивача повідомлено про наступне звільнення відповідно до підпункту 2 частини 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.01.2021 №1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України», постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 12.05.2021 № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України.

Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (надалі - Порядок № 1074), орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

За приписами пункту 8 Порядку №1074 внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

18.12.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі- Постанова № 1200, із змінами, внесеними згідно з Постановою №846 від 25.09.2019), пунктом 1 якої передбачено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Пунктом 2 цієї Постанови установлено, що: Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства.

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби»(далі - Постанова № 537) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, до якого включено Головне управління ДПС у Волинській області та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Головне управління ДФС у Волинській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Волинській області.

Пунктами 3, 4 Постанови № 537 установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Отже, Головне управління ДПС у Волинській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДФС у Волинській області лише у відповідних сферах діяльності, які визначені Постановою № 1200, а саме у сфері реалізації державної податкової політики та державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби, у тому числі і підрозділ податкової міліції у складі Головного управління ДФС у Волинській області, продовжують здійснювати свої повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Підпунктом 2 частини 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.01.2021 № 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України» (далі Закон № 1150-ІХ) визначено, що Кабінету Міністрів України доручено не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію Державної фіскальної служби України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 були внесені зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», зокрема, була виключена позиція ДФС та її гранична чисельність працівників.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, наведене свідчить про те, що відповідач не міг запропонувати позивачу будь-яку іншу роботу чи посаду у ГУ ДФС у Волинській області.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18, у якій Верховний Суд, вирішуючи питання правонаступництва органів публічного управління, виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У наведеній постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

У постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270 Верховний Суд указав на те, що правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Правове регулювання діяльності підрозділів податкової міліції здійснювалося розділом ХVІІІ-2 ПК України, однак у зв`язку із законодавчими змінами, зокрема на підставі Законів № 1797-VІІІ та № 1150-ІХ, функції та повноваження підрозділів податкової міліції наразі здійснюються Бюро економічної безпеки України.

Крім того, новоствореному органу ГУ ДПС у Волинській області передані повноваження реорганізованого ГУ ДФС у Волинській області лише у сфері реалізації державної податкової політики та державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і саме в цій частині новостворений орган є правонаступником реорганізованого та відповідно не є правонаступником функцій податкової міліції щодо забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування.

Таким чином, позивачу як співробітнику податкової міліції ГУ ДФС у Волинській області також не могло бути запропоновано посади у новоствореному органі - ГУ ДПС у Волинській області, що спростовує доводи апелянта про те, що, його звільнення є незаконним, оскільки відповідачем не пропонувалася йому будь-яка інша робота чи посада у ГУ ДФС у Волинській області чи вакантна посада у новоствореному органі - ГУ ДПС у Волинській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2021 №510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» постановлено утворити Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону №1150-ІХ основними завданнями Бюро економічної безпеки України є: 1) виявлення зон ризиків у сфері економіки шляхом аналізу структурованих і неструктурованих даних; 2) оцінювання ризиків і загроз економічній безпеці держави, напрацювання способів їх мінімізації та усунення; 3) надання пропозицій щодо внесення змін до нормативно-правових актів з питань усунення передумов створення схем протиправної діяльності у сфері економіки; 4) забезпечення економічної безпеки держави шляхом запобігання, виявлення, припинення, розслідування кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки держави; 5) збирання та аналіз інформації про правопорушення, що впливають на економічну безпеку держави, та визначення способів запобігання їх виникненню в майбутньому; 6) планування заходів у сфері протидії кримінальним правопорушенням, віднесеним законом до його підслідності; 7) виявлення та розслідування правопорушень, пов`язаних з отриманням та використанням міжнародної технічної допомоги; 8) складання аналітичних висновків і рекомендацій для державних органів з метою підвищення ефективності прийняття ними управлінських рішень щодо регулювання відносин у сфері економіки.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що функції, які виконувала податкова міліція, передані Бюро економічної безпеки України.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону № 1150-ІХ на службу до Бюро економічної безпеки України приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку громадяни України, які здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Бюро економічної безпеки України без проведення конкурсу забороняється.

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість подальшого використання позивача на службі через скорочення його посади, оскільки ГУ ДФС у Волинській області та податкова міліція у його складі ліквідовується у зв`язку із реорганізацією, при цьому до ГУ ДПС у Волинській області позивач не може бути переведений через відсутність у цього органу функцій податкової міліції, а до новоствореного органу Бюро економічної безпеки України прийняття на службу відбувається виключно на конкурсній основі.

Наведені вище обставини свідчать про те, що у відповідача відбулось повне скорочення штатів за відсутності можливості подальшого використання на службі, що відповідає підставі для дострокового звільнення зі служби на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення № 114.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин а норм чинного законодавства України, апеляційний суд доходить висновку, що наказ від 17.11.2021 №186-о є правомірним та таким, що прийнятим відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Відповідно як наслідок не підлягають задоволенню вимоги позивача про поновлення на посаді начальника оперативного відділу управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідач проігнорував його звернення про надання відпустки, не надав можливість обрати між правом піти у відпустку та правом отримати компенсацію за невикористані дні відпустки, що належить виключно працівнику, а не роботодавцю, то апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки наведені обставини не впливають на законність оскаржуваного наказу від 17.11.2021 №186-о, з урахуванням наведених вище висновків суду про правомірність звільнення позивача з посади та з органів податкової міліції.

Крім того, позивач звертався до суду із позовом щодо протиправності дій ГУ ДФС у Волинській області щодо ненадання позивачу відпустки під час проходження служби та постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2022р. №140/15096/21 в задоволенні позову було відмовлено.

Щодо доводів апелянта про те, що ГУ ДФС у Волинській області до цього часу не ліквідоване/припинене та відповідачем не булл враховано переважне право позивача на залишення на роботі, не запропоновано будь - яких посад, то апеляційний суд вважає такі невірними, оскільки податкова міліція у складі ГУ ДФС ліквідовується у зв`язку із реорганізацією, а у ГУ ДПС у Волинській області відсутні функції податкової міліції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі №140/3606/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Матковської З.М. в період з 22.12.2022 по 23.12.2022 включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено 26.12.2022.