Справа № 200/2585/22
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Справа№200/2585/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій щодо не включення щомісячної додаткової грошової допомоги винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій вйіськовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», до складу місячного грошового забезпечення, право на отримання якого мав на день підписання наказу про надання допомоги на оздоровлення і з якого було нараховано допомогу на оздоровлення за 2017 рік; зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2017 рік, включивши до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі грошового забезпечення, що передбачена Постановою КМУ від 22.09.2010 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій вйіськовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум; про визнання протиправними дій щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови KMУ від 22.09.2010 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів i підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», до складу місячного грошового забезпечення, право на отримання якого мав на день підписання наказу про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань i з якого було нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціальнопобутових питань за 2017 рік; зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, включивши до складу грошового забезпечення, з якого нараховується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі грошового забезпечення, що передбачена Постановою KMУ від 22.09.2010 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів i підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дій щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови KMУ від 22.09.2010 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів i підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», до складу місячного грошового забезпечення у січні та лютому 2018 року, право на отримання якого мав позивач; нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, яка входила до складу грошового забезпечення, що передбачена Постановою KMУ від 22.09.2010 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів i підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за січень та лютий 2018 року у розмірі 6047,56 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи. Задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано у відповідача інформацію щодо виплати позивачу за період проходження служби щомісячної додаткової грошової допомоги винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 889.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Законом України від 24 лютого 2022 року N2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 Рекомендацій Ради суддів України, опублікованих 02.03.2022 року, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ 14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи». Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Враховуючи те, що станом на 27 грудня 2022 року в Україні продовжує діяти воєнний стан, суд продовжує розгляд і вирішення справи в письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Зазначив, що з довідки про розмір грошового забезпечення за період з 05.04.2017 по 26.07.2021 року йому стало відомо про те, що відповідачем не включено до складу допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 3023,78 грн. Крім того, відповідачем не включено до складу грошового забезпечення за січень, лютий 2018 року щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 3023,78 грн. Дії відповідача щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, та до складу грошового забезпечення за січень, лютий 2018 року вважає протиправними, просив задовольнити позов.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Враховуючи положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 15 жовтня 1997 року, РНОКПП НОМЕР_3 ), є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_4 від 14 липня 2017 року) та особою, що претендує на перерахунок складових грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) є суб`єктом владних повноважень в розумінні ст. 43 КАС України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.07.2021 року 147 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національної гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача Національної гвардії України від 16.07.2021 року 135 о/с в запас.

Відповідно до довідки 569, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 21.01.2022 року, ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 05.04.2017 по 26.07.2021 року.

Відповідно до довідки 0155, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 18.01.2022 року, ОСОБА_1 нараховано та виплачено у жовтні 2017 року матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 5039,63 грн. та у листопаді 2017 року матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 5039,60 грн.

Крім того, судом встановлено на підставі вищезазначеної довідки, що не відповідачем нараховано та не виплачено позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за січень та лютий 2018 року.

Отже, спірною обставиною у даній справі є наявність правових підстав для не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, та до складу грошового забезпечення за січень, лютий 2018 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 2011-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон 2011-XII).

Частиною 1 статті 9 Закону 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення розраховуються, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) від 07.11.2007 №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця до грудня 2017 року включно, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Отже, зі змісту постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі 825/997/17.

Проте, як встановлено матеріалами справи та фактично не заперечується відповідачем, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за спірний період виплачувались без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Наказом Міністра оборони України №595 від 15.11.2010 року затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція №595).

Пунктом 5 Інструкції №595 (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 Інструкції №595 передбачалось, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 9 зазначеної Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №595, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Водночас, застосовуючи зазначену Інструкцію №595 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначав структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Частиною 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Згідно частин другої, третьої статті 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 року у справі 295/5200/18, від 14.04.2020 року у справі 820/3719/18.

Враховуючи, що позивач додаткову грошову винагороду отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана винагорода повинна включатися до розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Стосовно не нарахування та не виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за січень, лютий 2018 року у розмірі 6047,56 грн. суд зазначає наступне.

Судом раніше встановлено, що підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

При цьому суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, якою була передбачена виплата щомісячної додаткової грошової винагороди, з 01.03.2018 втратила чинність.

Враховуючи зазначене, не нарахування та не виплата щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу за січень, лютий 2018 року є протиправною.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Відтак, нарахування та виплата конкретної суми щомісячної додаткової грошової допомоги за січень-лютий 2018 року належить до дискреційних повноважень відповідача.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України 889 від 22 вересня 2010 року, за січень-лютий 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України 889 від 22 вересня 2010 року, за січень-лютий 2018 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань 2017 рік, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, виплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за вищевказані періоди, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року, за січень-лютий 2018 року.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, за січень-лютий 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань 2017 рік, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, виплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за вищевказані періоди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за січень-лютий 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 27 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.В. Троянова