Справа № 380/16258/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 04.07.2022 року, згідно якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком позивачу, зарахувавши до страхового стажу період проходження військової служби згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.1979 року з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року.

Посилається на те, що має необхідний вік та стаж роботи, що дають право на призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у призначенні якої відповідач їй протиправно відмовив з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Зокрема, до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року, оскільки, як зазначено відповідачем запис неповний, відсутня дата видачі військового квитка. Втім, позивач з таким рішенням відповідача не погоджується та вказала, що факт наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії підтверджено записами трудової книжки, яка, в силу приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим та протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно поданих документів загальний (страховий стаж) позивача складає 28 років 09 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком (при необхідному 29 років). Зазначила, що при вивченні поданих документів не зараховано період військової служби з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , заповненої 10.09.1979 року, оскільки запис про проходження військової служби є неповним (не зазначено дату видачі військового квитка). Для зарахування вказаного періоду слід надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби або оригінал військового квитка. За таких обставин, вважає, що дії відповідача є такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 14.11.2022 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 992,40 грн до ухвалення судового рішення у справі №380/16258/22.

Ухвалою судді від 14.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали вручено Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві 14.11.2022 року о 17:38 год в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, підтвердженням чого є довідка від 04.07.2022 року №3005-/34444.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач у період з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року проходила військову службу.

Інші періоди сторонами не оспорюються.

05.07.2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №18 від 12.07.2022 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Зазначена відмова мотивована тим, що

«... Пенсійний вік визначений у ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та становить 60 років.

Вік заявника 59 років 11 місяців 4 дні.

Страховий стаж особи становить 28 років 9 місяців 26 днів.

Згідно поданих документів, до страхового стажу не зараховано період військової служби з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис неповний (відсутня дата видачі військового квитка). Для зарахування вказаного періоду слід надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби або оригінал військового квитка. …».

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058, іншими законами і нормативно- правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно п.1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок встановлено у постанові Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 вказаного Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, ніявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком стало не зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби позивачем, а саме з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року, оскільки у трудовій книжці серії НОМЕР_1 міститься неповний запис відсутня дата видачі військового квитка. Також пенсійний орган зазначив, що для зарахування вказаного періоду слід надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби або оригінал військового квитка.

Даючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд враховує, що факт роботи позивача у спірний період на зазначених посадах підтверджено записами трудової книжки, яка в силу приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

До того ж, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. У п.2.2 цієї Інструкції визначені відомості, які вносяться до трудової книжки, а саме:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Отже, з наведеного слідує, що відомості про дату видачі військового квитка не є такими, що підлягають внесенню до трудової книжки.

Згідно з ч.1 ст.101 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

За таких обставин, суд приходить висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.

Вказана правова позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі №240/7604/19.

Окрім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З огляду на зазначене, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових (бухгалтерських) документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі №654/890/17 та від 12.09.2022 року у справі №569/16691/16-а.

Також суд приймає до уваги і те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою (м.Сєвєродонецьк Луганської області), тому відсутність у неї оригіналу військового квитка не може позбавити її конституційного права на соціальний захист в частині вирішення питання про призначення пенсії за віком, оскільки записи у трудовій книжці мають пріоритет перед іншими документами, які можуть підтверджувати страховий стаж.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що відмова відповідача в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року є неправомірною. При цьому, позивач відповідає умовам призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в т.ч.: за віком та з урахуванням наявності страхового стажу; водночас звернення за призначенням пенсії відбулось у межах місяця до досягнення пенсійного віку.

Відтак, позов у цій частині є підставним та підлягає задоволенню.

Водночас суд враховує, що призначення та виплата пенсій, в силу вимог ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відноситься до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.07.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, при повторному розгляді заяви відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №18 від 12.07.2022 року (з урахуванням до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 14.11.2022 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 992,40 грн до ухвалення судового рішення у справі №380/16258/22.

Враховуючи, що позов задоволено, до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, належить стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн, який підлягав оплаті позивачем за подання до суду цієї позовної заяви.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15

Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №18 від 12.07.2022 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) від 05.07.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №18 від 12.07.2022 року (з урахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження військової служби з 04.06.1982 року по 05.06.1984 року).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.