Справа № 639/7254/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року № 639/7254/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ДУ "Харківський слідчий ізолятор" (вул. Полтавський шлях, 99, м. Харків) в порядку ст.539 КПК України,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Харкова з заявою до ДУ "Харківський слідчий ізолятор", в якій у порядку ч.1 ст.539 КПК України просив суд визнати дії з поміщення до металевих кліток протиправними, зобов`язати слідчий ізолятор припинити застосовувати до нього катування шляхом поміщення до металічної клітки, та демонтувати металеві клітки щоб унеможливити застосування такого катування в подальшому.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.11.2021 адміністративну справу за вказаною заявою ОСОБА_1 передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 по справі № 639/7254/21 скасовано.

Справу № 639/7254/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДУ"Харківський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 по справі № 639/7254/21, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції не з`ясовано чи відносяться питання, визначені в позові ОСОБА_1 , до переліку питань, визначених в п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, розгляд яких, відповідно до ч. 9 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України, повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає передчасним і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Ураховуючи висновки суду апеляційної інстанції у зазначеній постанові, ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.202 відкрито спрощене провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно довідки за особовою справою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національність: українець, громадянин України, уродженець Україна, Харківська область, Лозівський р-н, смт Краснопавлівка, мешканець АДРЕСА_2 . раніше не судимий.

Заарештований: 17.07.2010 року Прокуратурою Харківської області за ст.ст.348, 342 ч.2, 187 ч.3, 263 ч.1 КК України 2001 року. Прибув: 10.08.2010р. з ізолятору тимчасового тримання м.Харкова.

Засуджений 15.06.2015 року Червонозаводським районним судом м.Харкова від 15.06.2015 року за ст.ст.342 ч.2, 263 ч.1, 348, 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Вироком апеляційного суду Харківської області від 03.04.2017 року вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.06.2015 року в частині призначеного покарання скасовано. Призначено покарання за ст. 342 ч.2 КК України - 2 роки позбавлення волі; ст. 263 ч.1 КК України - 4 роки позбавлення волі, 348 КК України - довічне позбавлення волі.

Вiд покарання, призначеного за ст.342 ч.2 КК України звільнено на підставі ст.49 ч.1, п.3 КК України.

Згідно ст.70 ч.1 КК України остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Згідно з ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 20.03.2018 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.06.2015 року та вирок Апеляційного суду Харківської області вiд 03.04.2017 року змінено, за ст.263 ч.1 КК України звільнено від покарання на підставі ст.49 ч.1, п.3, 74 ч.5 КК України, за ст.342 ч.2 КК України звільнено на підставі ст.49 ч.1, п.2 КК України. Виключено ст.70 ч.1 КК України, вважати засудженим за ст.348 КК України до довічного позбавлення волі.

Вирок набрав чинності 20.03.2018 року.

Режим: довічне позбавлення волі, максимальний рівень безпеки приміщення камерного типу - протокол № 26 від 19.04.2018 (запит наряду оперативною частиною).

Згідно наряду Адміністрації ДКВС України від 06.07.2018 року №1/4-6995/Кp ОСОБА_2 повинен бути направлений для відбування покарання до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.

Згідно постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 26.01.2021 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 09.09.2019 року про повернення заяви засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області вiд 03.04.2017 року за нововиявленими обставинами скасовано i призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.05.2017 року, на підставі ст.537 КПК України, ОСОБА_1 тимчасово залишено в ДУ «Харківська установа виконання покарань №27» на час розгляду судом кримінального провадження за ст.187 ч.3,187 ч.4 КК України.

20.11.2011 ОСОБА_1 вибув до Донецького слідчого ізолятору для проведення судово-психіатричної експертизи.

20.12.2011 повернений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

08.06.2012 року вибув до лікувальної установи при Темнiвськiй ВК №100 в Харківський області.

19.06.2012 повернений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

17.08.2012 вибув до лікувальної установи при Темнiвськiй ВК №100 в Харківській області.

31.08.2012 повернений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

04.09.2017 вибув до Київського слідчого ізолятору згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 25.07.2017 року для доставки до суду.

15.04.2018 повернений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

13.03.2020 року вибув до ДУ «Київський слідчий ізолятор» відповідно до ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18.12.2019.

22.03.2021 року повернений до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», згідно ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.05.2017року, на підставі ст.537 КПК України, ОСОБА_1 тимчасово залишено в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на час розгляду судом кримінального провадження за ст. 187 ч.3, 187 ч.4 КК України.

Згідно ухвали Верховного суду касаційного кримінального суду від 21.04.2021 за ст.430 КПК України перевести з ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до "Київський слідчий ізолятор", доставити під вартою засудженого у судове засідання Касаційного кримінального суду на 11.00 18.05.2021 року для участі в розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції.

Згідно ухвали Верховного суду касаційного кримінального суду від 21.04.2021 згідно ст.430 КПК України перевести з ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до ДУ "Київський слідчий ізолятор", доставити під вартою засудженого у судове засідання Касаційного кримінального суду на 11.00 18.05.2021 року для участі в розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції.

Згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 09.09.2021 року відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.07.2021 р. "Про відмову у задоволенні заяви про звільнення від призначеного покарання за вироком суду.

Згідно постанови Шевченківської окружної прокуратури від 05.04.2022 року відповідно до ст.ст.2, 7, 36, 110 КПК України, ст.3 ч.2, ст.19 Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" забезпечити безпеку шляхом переведення для подальшого утримання з ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до ДУ "Полтавський слідчий ізолятор" м. Полтава, вул. Пушкіна, 91.

Вибув: 14.04.2022 року до ДУ "Полтавський слідчий ізолятор" згідно постанови Шевченківської окружної прокуратури від 05.04.2022.

Таким чином, з наданих суду матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 був засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2017 за ч.1 ст.263, ст.348 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду від 20.03.2018 вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 змінено та виключено з вироку рішення про призначення останньому покарання за сукупністю злочинів та визнано ОСОБА_1 засудженим за ст.348 КК України до довічного позбавлення волі.

Відповідно до положень статті 401 КПК України (в ред. 1960 р.) вирок апеляційного суду набрав законної сили після касаційного перегляду 20.03.2018.

В межах зазначеного вище кримінального провадження, ОСОБА_1 перебуває під вартою з 08.07.2010.

01.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою у порядку п.13-1 ч.1 ст.539 КПК, в якій, зокрема, просив суд відреагувати на порушення вимог ст.3 Конвенції у Харківському слідчому ізоляторі; визнати дії з поміщення до металевих кліток протиправними, зобов`язати слідчий ізолятор припинити застосовувати до нього катування шляхом поміщення до металічної клітки, та демонтувати металеві клітки щоб унеможливити застосування такого катування в подальшому.

Заявник у вказаній заяві зазначив, що він звертається до суду в порядку п. 13-1 ч. 1 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України та просить: визнати протиправними дії з поміщення до металевих кліток, в яких адміністрація СІЗО змушує знаходитися під час засідань в режимі відеоконференцій та під час телефонних дзвінків, оскільки рішеннями ЄСПЛ «Свинаренко та Сляднєв проти Росії» (№ 32541/08 та № 43441/08) та «Кулік проти України» (№ 34515/04) встановлено, що утримання людини в металевій клітці є формою катування, а також нелюдським поводженням, та таким, що принижує людську гідність; зобов`язати припинити застосовувати до нього катування шляхом поміщення до металічної клітки; демонтувати металеві клітки щоб унеможливити застосування такого катування в подальшому.

Так, порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку визначені ст.539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: 1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1,14 частини першої статті 537 цього Кодексу; 2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу; 3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу; 4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів (ч. 1 ст. 539 КПК України).

Під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу , має право вирішувати питання, зокрема, про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань (п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства (ч. 9 ст. 539 КПК України).

Отже, зі змісту наведених вище норм КПК України слідує, що розгляд питання щодо оскарження рішення адміністрації установи виконання покарань здійснюється в порядку адміністративного судочинства місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом, встановленим законом.

Згідно судової практики Європейського Суду з прав людини фраза «встановленого законом», крім іншого, поширюється на дотримання судом певних норм, які регулюють його діяльність; у разі перевищення судом повноважень, які чітко викладені в процесуальному законі, такий суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні п. 1 ст. 6 Конвенції (справа «Сокуренко і Стригун проти України»).

За таких обставин, в межах адміністративної юрисдикції не може здійснюватися судовий контроль у цих правовідносинах, оскільки вирішення вказаних питань віднесено до компетенції районних судів, в межах територіальної юрисдикції яких засуджений відбуває покарання, а отже у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а має вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Подібна до даних правовідносин позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29.09.2021 у справі №480/1636/20.

Отже, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинна вирішуватися на підставі КК України, КПК України та КВК України, у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з поняттями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Разом з тим, ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.11.2021 адміністративну справу за вказаною заявою ОСОБА_1 передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються (ч.1 ст.30 КАС України).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 відмовлено у відкритті провадження у цій справі на підставі ч. 1 ст. 170 КАС України , оскільки дана справа не відноситься до юрисдикції Харківського окружного адміністративного суду, а має бути розглянута місцевим загальним судом за правилами КПК України.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 по справі № 639/7254/21 скасовано.

Справу № 639/7254/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДУ "Харківський слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Під час розгляду справи Харківським окружним адміністративним судом з`ясовано, що питання, визначені в заяві ОСОБА_1 відносяться до переліку питань, визначених в п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, розгляд яких, відповідно до ч. 9 ст. 539, п.1 ч.2 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України, повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України суд роз`яснює заявнику право на звернення до суду з даною заявою у порядку КПК України.

Частиною 2 ст.239 КАС України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 5, 19, 20, 238, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ДУ "Харківський слідчий ізолятор" (вул. Полтавський шлях, 99, м. Харків) в порядку ст.539 КПК України - закрити.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду з даною заявою в порядку КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Єгупенко