Справа № 349/1365/22
Суддя: Гаврилюк О. О.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 349/1365/22
Провадження № 2-а/349/32/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2022 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 349/1365/22за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Євглевський В.О., звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 05915548 від 20 вересня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначено, що постанова ЕАР № 05915548 від 20 вересня 2022 року є незаконною, оскільки працівником поліції не було дотримано вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про національну поліцію», адже не було встановленого дорожнього знаку про розміщений технічний прилад з виявлення правопорушення. Крім того, на момент фіксації швидкості руху автомобіля, технічний прилад TruCam не був стаціонарно закріплений, що викликає сумнів у достовірності наданих ним результатів. Також працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.268 КУпАП. За таких обставин позивач вважає, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення. З цих підстав просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 05915548 від 20 вересня 2022 року та закрити провадження у справі.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву відповідно до якого позову не визнав зовсім. У відзиві зазначив, що інспектор поліції діяв відповідно до вимог Закону України «Про національну поліцію». Постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 05915548 від 20 вересня 2022 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а зібрані під час розгляду адміністративної справи докази вказують на порушення ОСОБА_2 вимог ч.2 ст.122 КУпАП. Обставини порушення позивачем швидкісного режиму в межах населеного пункту підтверджується відеозаписом та фотознімками з приладу TruCam LTI 20/20, на якому зазначено координати розташування вимірювального приладу в момент фіксації правопорушення, згідно з якими в момент фіксації швидкості позивач рухався 225 кілометром автодороги М-06 зі швидкістю 96 км/год. Також зазначено, що під час зупинки позивача від нього жодних клопотань з приводу ознайомлення з доказами не надходило, хоча його було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 286 КУпАП. Від отримання копії постанови ОСОБА_1 відмовився. Виявивши вчинення адміністративного правопорушення, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на двадцять кілометрів на годину, відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором поліції було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАР № 05915548 від 20 вересня 2022 року. Відповідач вважає, що у інспектора поліції були законні підстави винести постанову. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання позивач та представник позивача не прибули. Представник позивача адвокат Євглевський В.О. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі його довіритея. Просив позов задовольнити.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються ПДР, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Згідно п.1.10 ПДР, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункту».

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 3 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в тому числі, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що заперечення позивача у порушенні ПДР грунтувалися на в тому числі і на відсутності відповідних дорожніх знаків, в зоні дії яких патрульні поліцейські мали право фіксувати перевищення водіями транспортних засобів встановленої швидкості руху.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У якості доказу перевищення позивачем встановленої швидкості руху в населеному пункті, відповідачем було надано суду фотофіксацію порушення приладом TruCam серійний номер ТС 008363, відеозапис з нагрудної камери.

Беззаперечним є той факт, що позивач рухався зі швидкістю 93 км/год, що зафіксовано приладом TruCam.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що на рухомий автомобіль марки марки Chevrolet Captiva номерний знак НОМЕР_1 наведено ціль та здійснювався замір швидкості приладом TruСam з руки, оскільки простежуються певні коливання.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно амонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону.

Також позивач вказує, що фіксація порушення здійснена поза межами дії дорожніх знаків і ця обставина підлягає доказуванню.

Докази місцезнаходження дорожніх знаків «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, а також інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини розміщення на цьому відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» «Фото, відео- фіксування порушень ПДР» суду не надано.

Надаючи правову оцінку наданим відповідачем доказам, суд вважає такі докази недостатніми для висновку про порушення позивачем ПДР з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 74 цього Кодексу передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.76 КАС України).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, беручи до уваги встановлені судом обставини та надані відповідачем в якості доказу світлини, відеофіксацію правопорушення, суд приходить до висновку, що такі докази не можуть вважатися належними, оскільки не підтверджують факт перевищення позивачем встановленої швидкості руху саме в зоні дії вищевказаних дорожніх та не спростовує доводів позивача в цій частині, не може вважатися допустимим, оскільки факт перевищення позивачем встановленої швидкості руху та його незгода з фіксацією порушення саме в зоні дії вказаних дорожніх знаків такими світлинами не підтверджується, не можуть вважатися достовірними оскільки на підставі таких доказів не можливо встановити ту обставину, що позивач рухався зі швидкістю 93 км/год саме на ділянці дороги, на якій розміщені ці дорожні знаки, а також не можуть вважатися достатніми, оскільки на таких доказів в сукупності з іншими доказами, суд позбавлений можливості встановити обставини справи, що входять до предмету доказування.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, проаналізувавши наведені сторонами аргументи та доводи, надавши їх правову оцінку, суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено правомірність оспорюваної постанови.

Стосовно інших доводів позивача, зокрема, порушення патрульними поліцейськими процедури розгляду адміністративної справи, які викладені в позові, суд вважає такі аргументи не підтвердженими, спростованими відповідачем та такими, що не впливають на суть спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини порушення позивачем вимог п. 12.9 б) ПДР України не підтверджується належними і допустимими доказами у справі, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 241-244, 286 КАС України,

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАР № 5915548 від 20 вересня 2022 року, винесену поліцейською 1 бат альйону 4 роти управління патрульної поліції у Житомирській області Усенко Оксаною Анатолівною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Закрити провадження по справі щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О.Гаврилюк