Справа № 380/11048/22
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2022 року м. Рівне №380/11048/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання незаконними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ №92 від 04.07.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної роти 66 військового мобільного госпіталю; визнати незаконним та скасувати наказ посадової особи Військової Частини НОМЕР_1 про командирування ОСОБА_1 - командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної рота 66 військового мобільного госпіталю у липні 2022 року до міста Кам`янське Дніпропетровської області.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що не погоджується із рішенням відповідача щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Позивач наголосив, що відповідачем порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення, а саме не проведено службового розслідування. Зі змісту наказу незрозуміло, в чому полягає порушення військової дисципліни. Крім того, позивача було командировано у липні 2022 року до міста Кам`янське Дніпропетровської області. Однак, позивач зазначає, що виконуючи протиправний наказ, він як командир позбавлений можливості виконувати посадові обов`язки, керувати технічною підготовкою особового складу. Підсумовуючи наведене, позивач вважає рішення відповідача про застосування щодо нього дисциплінарного стягнення та про його відрядження протиправними та таким, що підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив до суду, в якому вказав, що просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначив, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення прийнято з підстав невиконання вимог розпорядку дня. Щодо твердження позивача про порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення у зв`язку з відсутністю проведення службового розслідування, відповідач зазначив, що відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Водночас, відповідач наголосив, що не було необхідності уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення. Крім того, дисциплінарне стягнення вже знято 04.09.2022. Крім того, відповідач вказує, що відповідно до Бойового розпорядження ОТУ «Донецьк» від 04.07.2022 №2022/окп/216/41дск визначено право командира частини на розпорядження та розосередження особового складу військової частини НОМЕР_1 та 8 ОАСР по місцю розташування пунктів у зв`язку з наявною необхідністю в проведенні постійних евакуаційних заходів, та підтримання боєготовності військової частини вцілому. Тому, командиром було прийнято рішення про розміщення особового складу по різних точках дислокації для збереження здоров`я та здійснення функцій частини за призначенням. Враховуючи викладене, відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив. Зазначив, що не погоджується з твердженням відповідача, що накладення на нього дисциплінарного стягнення проведено з дотриманням встановленого порядку, а саме не вказано у чому полягає невиконання чи неналежне виконання розпорядку дня. Наголосив, що відповідачем порушено саму процедуру застосування дисциплінарного стягнення, адже рішення про накладення дисциплінарного стягнення прийнято на підставі суб`єктивного висновку відповідача та без встановлення жодних обставин, які б давали підстави для застосування стягнення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 справу №380/11048/22 передано на розгляд Рівненському окружному адміністративному суду за підсудністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 02.11.2022 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази.

Ухвалою суду від 08.11.2022 продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк на подачу відзиву до 18 листопада 2022 року, та відмовлено в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи № 380/11048/22 у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України на посаді командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної роти НОМЕР_2 військового мобільного госпіталю.

04 липня 2022 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнятий наказ №92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до якого за порушення військової дисципліни, яке проявилося у вигляді порушення розпорядку дня та неналежного виконання своїх службових обов`язків, на капітана ОСОБА_1 , командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної роти 66 військового мобільного госпіталю, накладено дисциплінарне стягнення «догана».

13 липня 2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 , зокрема, командиром НОМЕР_3 окремої автомобільної санітарної роти прийнятий наказ №195, відповідно до якого капітана ОСОБА_1 відряджено у м. Кам`янське з метою збереження спроможностей 8ОАСР щодо організації безперервного здійснення заходів медичного забезпечення.

Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно частини першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України «Про Дисциплінарний статуту Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Згідно з преамбулою дія Статуту внутрішньої служби ЗСУ поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Частиною 1 статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Відповідно до статті 5 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Обов`язки, права та відповідальність військовослужбовців визначені Статутом внутрішньої служби, серед яких визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, серед яких додержуватися розпорядку дня.

Відповідно до пункту 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Абзацом 9 статті 59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що командир (начальник) зобов`язаний показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (абзаци перший, третій статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (абзаци перший, другий статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно статті 35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Отже, вказаними нормами визначено можливість видавати командиром наказ як у усному вигляді так і письмовому.

Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири (стаття 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Пунктами б), в) статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення догана та сувора догана.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Згідно статті 98 Дисциплінарного статуту під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

З системного аналізу вказаних норм, вбачається, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися, зокрема, наказів командирів, які можуть віддаватися одному чи групі військовослужбовців усно або письмово. У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни командир може накласти дисциплінарне стягнення.

Судом встановлено, що командиром Військової частини НОМЕР_1 04 липня 2022 року прийнятий наказ №92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відповідно до якого за порушення військової дисципліни, яке проявилося у вигляді порушення розпорядку дня та неналежного виконання своїх службових обов`язків, на капітана ОСОБА_1 , командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної роти 66 військового мобільного госпіталю, накладено дисциплінарне стягнення «догана».

Підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало порушення ним військової дисципліни у вигляді порушення розпорядку дня та неналежного виконання своїх службових обов`язків.

Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем процедури застосування дисциплінарного стягнення без проведення службового розслідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командира про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статей 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (із змінами), з метою приведення актів Міністерства оборони України у відповідність до вимог законодавства, наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Відповідно розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Враховуючи наведені положення Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, суд дійшов висновку, що призначення службового розслідування є правом, але не обов`язком особи, яка приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Тобто, призначення службового розслідування не є обов`язковим, а може проводитися саме з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Суд враховує те, що у зв`язку з відсутністю необхідності уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення позивачем та ступеня його вини, і не було проведено службове розслідування.

Підстав, встановлених положеннями Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, які передбачають обов`язкове призначення службового розслідування позивач не зазначив, а суд не встановив.

Враховуючи наведене, суд вважає доводи позивача про порушення відповідачем при накладенні стягнення вимог статті 84 Дисциплінарного статуту необґрунтованими.

Крім того, судом встановлено, що після оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 ознайомився з відповідним наказом під підпис (а.с.20-21).

Отже, підсумовуючи наведене, аналізуючи норми Дисциплінарного статуту та порядок накладення на позивача дисциплінарного стягнення, суд зазначає, що відповідачем було дотримано процедури накладення та оголошення дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд критично оцінює посилання позивача на той факт, що зі змісту наказу неможливо встановити чи дисциплінарне стягнення накладене в строки, встановлені статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з огляду на таке.

Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування в разі коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires actic invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рiшення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» i, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що роздiляє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

При цьому, суд зазначає, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (Указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (Указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (Указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022); з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб (Указ Президента України від 12.08.2022 № 573/2022); Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (Указ від 07.11.2022 № 757/2022).

Керуючись наведеними висновками суд вважає, що в умовах воєнного стану відсутність в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 дати вчинення ним порушення військової дисципліни не спростовує самого факту такого порушення та не може бути наслідком скасування наказу.

Позивачем не надано суду належних та беззаперечних доказів в спростування порушення ним військової дисципліни, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності, передбаченої Дисциплінарним статутом ЗС України.

При цьому, суд зазначає, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

Суд зазначає, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є дискреційними повноважень суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Вищевказані фактичні обставини вказують на те, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення, а саме догана, в період введення в Україні воєнного стану, є повністю співмірним з діями (бездіяльністю) позивача.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу №92 від 04.07.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Щодо наказу Військової частини НОМЕР_1 про відрядження ОСОБА_1 - командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної рота 66 військового мобільного госпіталю у липні 2022 року до міста Кам`янське Дніпропетровської області, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 постановлено військовому командуванню (зокрема, Міністерству оборони України та Збройним Силам України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 145 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) визначено, що військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою, зокрема, забезпечення охорони, супроводження і доставки військових вантажів, озброєння, військової техніки та інших матеріальних засобів; виконання обов`язків військової служби у складі військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в антитерористичних операціях; в інших випадках за викликом (розпорядженням) старших командирів.

Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

Відповідно до пункту 146 Положення №1153/2008 військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка.

Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України визначає Інструкція про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №364/30232 (далі - Інструкція №105).

Відповідно до пункту 2 Інструкції №105 відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Згідно з пунктом 3 Інструкції №105 рішення про направлення військовослужбовців у відрядження (за наявності бюджетних асигнувань) та відшкодування витрат на відрядження приймають, зокрема, у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях командир (начальник, керівник) військової частини (військового навчального закладу, військового підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації).

Рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження.

На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.

Пунктом 4 Інструкції №105 передбачено, що строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами).

При цьому, абзацом 9 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 №98, зі змінами та доповненнями на момент спірних правовідносин, встановлено, що строк відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу та працівників, які направляються починаючи з 14 квітня 2014 року в межах України для участі в антитерористичних операціях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також, здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, не повинен перевищувати період проведення таких заходів.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлює інший строк відрядження військовослужбовців в межах України для участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, який не повинен перевищувати період проведення таких заходів.

Судом встановлено, що відповідно до Бойового розпорядження ОТУ «Донецьк» від 04.07.2022 №2022/окп/216/41дск визначено право командира частини на розпорядження та розосередження особового складу військової частини НОМЕР_1 та 8 ОАСР по місцю розташування пунктів у зв`язку з наявною необхідністю в проведенні постійних евакуаційних заходів, та підтримання боєготовності військової частини вцілому. Тому, командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про розміщення особового складу по різних точках дислокації для збереження здоров`я та здійснення функцій частини за призначенням.

Таким чином, саме у зв`язку з такими обставинами ОСОБА_1 був відряджений 13.07.2022 відповідно до наказу №195 у м. Кам`янське з метою збереження спроможностей 8ОАСР щодо організації безперервного здійснення заходів медичного забезпечення.

Факт ознайомлення з наказом позивач не заперечує.

Відповідно, відповідачем сформовано посвідчення про відрядження №120 від 13.07.2022 (а.с.70).

Таким чином, документи щодо відрядження ОСОБА_1 містять пункт призначення, куди відряджається військовослужбовець м. Кам`янське; дату відрядження з 13.07.2022; мету відрядження - для збереження спроможностей 8ОАСР щодо організації безперервного здійснення заходів медичного забезпечення.

Наказ прийнятий уповноваженою особою командир НОМЕР_3 окремої автомобільної санітарної роти.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що оспорюваний наказ в частині відрядження позивача до іншої військової частини для виконання завдань в умовах введення на всій території України правового режиму воєнного стану, який триває як на день виникнення спірних правовідносин, так і на день ухвалення судового рішення, прийнятий з порушенням порядку чи способу його прийняття.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач підтвердив правомірність оспорюваних наказів, а наведені позивачем доводи не дають суду підстав для їх скасування.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу №92 від 04.07.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної роти 66 військового мобільного госпіталю і наказу посадової особи Військової Частини НОМЕР_1 про командирування ОСОБА_1 - командира 2 автомобільного взводу 8 окремої автомобільної санітарної рота 66 військового мобільного госпіталю у липні 2022 року до міста Кам`янське Дніпропетровської області, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 грудня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя Н.В. Друзенко