Справа № 520/8692/22
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 р. № 520/8692/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Харківській області № 5906 від 26 вересня 2022 про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління ДМС України в Харківській області № 5906 від 26 вересня 2022 про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, позивач посилався на те, що він є громадянином Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт № НОМЕР_1 , виданий 23.03.2016 ФМС 02101, одружений з громадянкою України ОСОБА_2 , у шлюбі з 27.04.2016 року, має двох дітей громадян України: ОСОБА_3 , 2018 р.н. та ОСОБА_4 , 2020 р.н. Проживав разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . У вересні 2021 року позивач звернувся до Київського ВДМС у м. Харкові із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, надав усі необхідні документи, які визначені ЗУ «Про імміграцію» та порядком №1983, з подальшою метою отримати посвідчення на постійне проживання в Україні з тих підстав, що має дітей громадян України. Як зазначає позивач, станом на 02.09.2022 йому не було надано відповіді щодо розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію та не повідомлено про прийняте рішення. У зв`язку з цим, цього ж дня він звернувся до ГУ ДМС у Харківській області з проханням надати рішення про надання дозволу на імміграцію або відмову у наданні дозволу на імміграцію. Співробітник міграційної служби повідомив позивача, що рішення з його питання не прийнято. Оскільки термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання, з метою зрозуміти своє правове положення, 02.09.2022 позивач звернувся в електронному листі до керівництва ДМС. 13.09.2022 на адресу позивача надійшла електронна відповідь з ДМС України, у якій, окрім іншого, зазначено, про прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з країною-агресором, ДМС тимчасово призупинено прийом зав від громадян РФ, у тому числі для оформлення дозволу на імміграцію та розроблено проект нормативно-правового акта, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв для отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні в установленому порядку подано на розгляд Уряду.

03.10.2022 на офіційному сайті ДМС позивач з`ясував, що рішення з його питання не прийнято. Наступного дня він приїхав до ГУ ДМС України у Харківській області. Співробітники служби вручили позивачу рішення від 26.09.2022 №5906 про відмову у видачі дозволу на імміграцію в Україні, яке ґрунтується на положеннях п.4 ч.1 ст.10 ЗУ «Про імміграцію». В усній формі співробітниця повідомила, що підставою рішення слугують дані із СБУ. Позивач із рішенням не згоден, вважає, що воно ґрунтується на неіснуючих актах і не відповідає вимогам закону.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Хотімля Давлеканівського району Башкирської АРСР. Національний паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 23.03.2016 ФМС 02101, терміном дії до 23.03.2026. Місце постійного проживання на території РФ зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну відносно ОСОБА_1 вбачається, що заявник є батьком громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.08.2020 та довідкою про реєстрацію особи громадянином України № НОМЕР_3 , виданою 19.11.2020 ГУ ДМС України в Харківській області.

Згідно свідоцтва про народження від 04.04.2018 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Уфа Республіки Башкортостан Російської Федерації.

Відповідно до свідоцтва від 27.04.2016 громадянин РФ ОСОБА_1 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 .

03.09.2021 ОСОБА_1 , перебуваючи в Україні на законній підставі (згідно відомостей інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан»), завернувся до Київського РВ у м. Харкові ГУ ДМС у Харківській області з клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст..4 ЗУ «Про імміграцію» від 07.06.2001.

24.09.2021 матеріали справи за вх. №6313-2188/6313-21 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянина РФ ОСОБА_1 надійшли на розгляд до ГУ ДМС України в Харківській області.

04.10.2021 на виконання вимог пунктів 9 та 14 Порядку провадження до ГВКР УСБУ в Харківській області, Укрбюро Інтерполу, Державної прикордонної служби, Київського ВП ГУ НП в Харківській області ГУ ДМС у Харківській області були направлені запити з метою перевірки вказаної іноземним громадянином - позивачем серед осіб, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до пункту 16 Порядку провадження у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

За результатами перевірки здійсненої ГВКР УСБ України в Харківській області матеріали громадянина РФ ОСОБА_1 були повернуті до ГУ ДМС України в Харківській області із запереченням стосовно імміграції його в Україну.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону України «Про імміграцію» визначено, що термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Разом з тим, ГУ ДМС у Харківській області у висновку від 23.09.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину РФ ОСОБА_1 зазначило, що Указом Президента України від № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 24.02.2022 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який відповідним Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб та відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

На період дії воєнного стану та протягом одного місяця після його припинення чи скасування законодавством визначені деякі особливості надання адміністративних послуг. Також зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні.

Ураховуючи зазначене, рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну прийнято у термін, що перевищує один рік з дня подання заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 та пунктом 16 Порядку провадження, ГУ ДМС у Харківській області вважало б відмовити в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідками розгляду заяви позивача та проведеної перевірки щодо позивача, ГУ ДМС України в Харківській області від 26.09.2022 прийняло рішення на підставі п.4 ч.1 ст.10 ЗУ «Про імміграцію» про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Оцінюючи правомірність такого рішення, суд виходить із наступного.

Питання надання дозволу на імміграцію регулюється Законом України «Про імміграцію» та Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію»: іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про імміграцію» визначено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

На підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Пунктом 10 Порядку №1983 встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

На підставі частини п`ятої статті 9 Закону України «Про імміграцію» для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: три фотокартки; копія документа, що посвідчує особу; документ про місце проживання особи; відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону (частина 6 статті 9 Закону України «Про імміграцію»).

Для осіб, зазначених у пункті 1 частини 3 статті 4 цього Закону, крім зазначених документів подаються копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (частина сьома статті 9 Закону України «Про імміграцію»).

Суд встановив, що позивач має право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції у зв`язку з тим, що він понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України, ним подано для цього необхідний пакет документів до уповноваженого органу.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені частиною першою статті 10 Закону України «Про імміграцію». Так, дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як встановив суд, для з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію відповідачем направлено запити до компетентних органів щодо нього.

Згідно висновку ГУ ДМС у Харківській області від 23.09.2022, за результатами перевірки, здійсненої ГВКР УСБ України в Харківській області матеріали громадянина РФ ОСОБА_1 бели повернуті до ГУ ДМС України в Харківській області із запереченнями стосовно імміграції його в Україну.

Ураховуючи таку інформацію уповноваженими посадовими особами відповідача складено висновок за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, який 23.09.2022 в установленому порядку затверджений начальником ГУ ДМС у Харківській області.

Отож, відповідач у визначеному законодавством порядку здійснив перевірку щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у наданні згаданого дозволу.

Ураховуючи викладене, приймаючи оскаржуване рішення № 5906 від 26 вересня 2022 про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому зазначене рішення є правомірним і скасуванню не підлягає.

Оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі матеріалів перевірки, здійсненої ГВКР УСБУ в Харківській області, якою матеріали справи позивача були повернуті до ГУДМС у Харківській області із запереченнями стосовно імміграції позивача в Україну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко