Справа № 240/27424/22
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/27424/22

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Романченка Є.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" до Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Хмельницький) про скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» з позовом до Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просить:

- скасувати постанову старшого державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Титорчук Любов Миколаївною про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» виконавчого збору в сумі 312 223,80 (триста дванадцять тисяч двісті двадцять три грн. 80 коп.) гривень, винесеної 08 лютого 2022 року в межах виконавчого провадження №68536593.

- зобов`язати Новоград-Волинський відділ державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) подати до Державної казначейської служби України подання про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» з державного бюджету 312 223,80 (триста дванадцять тисяч двісті двадцять три грн. 80 коп.) гривень перерахованого виконавчого збору в межах виконавчого провадження №68536593.

В обґрунтування позову зазначає, що старшим державним виконавцем Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Титорчук Л.М. відкрито виконавче провадження №68536593 щодо примусового виконання рішення Господарського суду Житомирської області у справі №906/294/21 та винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 312 223,80 грн. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.06. 2022 року, судом розстрочено виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 у справі №906/294/21 щодо стягнення з ТОВ «Цефей-Еко» на користь ТОВ - підприємство «Авіс» заборгованості в загальній сумі 3 122 237,97 грн.

Позивач вказує, що всі здійсненні платежі на рішення суду у справі №906/294/21 виконано повністю, оскільки перераховано стягувачу всю суму боргу 3 122 237,97 грн., а чергові платежі здійснено у строки, встановлені ухвалою від 28.06.2022, у зв`язку з чим 19.10.2022 року представником ТОВ «Цефей-Еко» надіслано відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Незважаючи на те, що позивач виконував рішення суду у встановлені строки та порядку, державним виконавцем вживались заходи щодо стягнення залишку несплаченого виконавчого збору в сумі 301 960,00 грн. ТОВ «Цефей-Еко» вимушено було самостійно сплатити залишок виконавчого збору в сумі 301 960,00 грн. ще до розгляду скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця в межах справи №906/294/21.

На думку позивача, виконавчий збір повинен стягуватись з фактично стягнутої суми виконавчою службою.

Позивач вважає постанову старшого державного виконавчця про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» виконавчого збору в сумі 312 223,80 грн від 08.02.2022 року в межах виконавчого провадження №68536593 незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено відкрите судове засідання у справі на 24.11.2022 року 11:30. Витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження ВП № 68536593.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

24.11.2022 судове засідання не проводилось у зв`язку з заявленим клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи. Наступне засідання призначено на 30.11.2022 о 12:00.

25.11.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), де представником зазначено, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вказує, що керуючись ч.4 ст. 15 та п.1 ч.1 ст.26 Закону «Про виконавче провадження» 08.02.2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 08.02.2022 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 133.80 грн., 08.02.2022 року постанову про стягнення виконавчого збору на суму 312 223.80 грн.13.07.2022 року на адресу відділу ДВС надійшла заява боржника про повернення виконавчого документа стягувачу з Ухвалою Господарського суду від 28.06.2022 по справі № 906/294/21 про розстрочку виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2022 з копією платіжного доручення № 386 від 30.06.2022 про перерахування стягувану 520373грн.

Відповідач вказує, що на час надання судом розстрочки виконання рішення, виконавче провадження вже було відкрито 08.02.2022 на загальну суму боргу 3122 237,97грн. та 08.02.2022 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 312223,80 грн., тому виконавчий збір підлягає сплаті у повному обсязі на рахунок Новоград-Волинського відділу ДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного між регіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Додав, що боржником по виконавчому провадженню № 68536593 повністю виконано наказ Господарського суду Житомирської області та повністю сплачено виконавчий збір. Вважає, що стягненнявиконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, І є встановленою державоюскладовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійсненнявиконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні 30.11.2022 в режимі відеоконференції задоволено.

Протокольною ухвалою судді від 30.11.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.12.2022 о 10:30 для надання додаткових документів по справі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» про участь в судовому засіданні 19.12.2022 в режимі відеоконференції задоволено.

12.12.2022 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» до суду надійшли додаткові письмові пояснення. Представник зазначає, що 11.01.2022 року ТОВ «Цефей-Еко» відправлено до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення у справі №906/294/21, однак судом апеляційна скарга повернута та повторно направлена до апеляційного суду 27.01.2022. Проте незважаючи на подання апеляційної скарги відповідачем відкрито виконавче провадження 08.02.2022 щодо примусового виконання рішення суду у справі №906/294/21 та винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору. 24.02.2022 апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі № 906/294/21, однак лише 19.04.2022 виконавцем було зупинено виконавче провадження згідно ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження». Апеляційна скарга залишена Північно-західним апеляційним господарським судом без задоволення, а рішення у справі №906/294/21 без змін. На виконання ухвали Господарського суду Житомирської області від 28.06.2022 ТОВ «Цефей-Еко» розпочало самостійно виконувати рішення в строки визначенні ухвалою від 28.06.2022 у справі №906/294/21, жодний з платежів, які перераховані стягувачу, не було стягнуто з ТОВ «Цефей-Еко» в примусовому порядку, всі платежі здійснені самостійно боржником.

19.12.2022 прикольною ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Частиною п`ятою статті 250КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що 19.01.2022 року Господарським судом Житомирської області видано наказ №906/294/21 про стягнення з ТОВ «Цефей-Еко» на користь ТОВ - підприємства«ABIC»2799000,00 грн заборгованості, 86308,26 грн. 3% річних, 180936,67 грн. інфляційних втрат, 9999,37 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 45993,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ч.4 ст. 15 та п.1 ч.1 ст.26 Закону «Про виконавче провадження» 08.02.2022 року старшим державним виконавцем Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68536593, яку направлено сторонам виконавчого провадження до відома.

08.02.2022 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 133,80 грн., постанову про стягнення виконавчого збору на суму 312 223,80 грн.

Також, 08.02.2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відомості до відповідних реєстрів: Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстріпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (запис про обтяження № 46579027 від 08.02.2022 року) та Державний реєстр обтяжень рухомого майна (запис про обтяження № 29677292 від 08.02.2022 року).

08.02.2022 року відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника, яку підписано за допомогою електронно-цифровою підпису та направлено на виконання AT КБ «Приватбанк», AT «Універсал банк». АТ «ОКСІ банк». AT «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ АКБ «Індустріал банк», АТ «Прокредит банк», ПАТ «Банк Восток», АТ АКБ «Львів», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОТП БАНК», AT «Ідея банк», AT «АГРОПРОСПЕРІСБАНК», АТ «УКРСИББАНК», AT «БАНК АВАНГАРД», АТ «АЛЬФА-БАНК», AT «БАНК ФОРВАРД».

Згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк», АТ «АЛЬФА-БАНК» від 09.02.2022 року постанову виконано частково, арешт накладено.

Згідно повідомлення », AT «Універсал банк». АТ «ОКСІ банк». AT «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ АКБ «Індустріал банк», АТ «Прокредит банк», ПАТ «Банк Восток», АТ АКБ «Львів», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОТП БАНК», AT «Ідея банк», AT «АГРОПРОСПЕРІСБАНК», АТ «УКРСИББАНК», AT «БАНК АВАНГАРД», AT «БАНК ФОРВАРД» постанову повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю відкритих рахунків.

11.02.2022 року старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та направлено на виконання ПуАТ КБ «АКОРДБАІІК» та ПуАТ АБ «Південний».

Згідно повідомлення ПуАТ КБ «АКОРДБАНК» від 14.03.2022 року постанову залишено без виконання у зв`язку з тим, що рахунки, що належали боржника закрито 25.01.2022-26.01.2022 рр., інші рахунки на момент отримання постанови відсутні.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2022 року по справі № 906/294/21відкритоапеляційнепровадження та призначено справу до розгляду.

13.04.2022 року державним виконавцем направлено запит в електронному вигляді до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб -підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи.

Згідно відповіді ДФС від 13.04.2022 боржником, після накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника, а саме - 29.03.2022 відкрито нові рахунки у Філії Хмельницьке обласне управління AT «Ощадний банк», м. Хмельницький, 28.03.2022 в АТ КБ «Приватбанк», 08.04.2022 в AT «Південний».

Тому, 18.04.2022 державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на кошти боржника та направлено на виконання до Філії Хмельницьке обласне управління AT «Ощадний банк» м. Хмельницький, АТ КБ «Приватбанк», AT «Південний».

19.04.2022 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 по справі № 906/294/21 залишено апеляційну скаргу ТОВ «Цефей-Еко» без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 без змін.

13.06.2022 року старшим державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у ВП №68536593.

Платіжними вимогами від 21.02.2022 та 24.06.2022 з рахунків боржника стягнуто 9579,41 грн. з них: 133,80 грн. витрат виконавчого провадження, 9445,61 грн. виконавчого збору.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.06.2022 року судом розстрочено виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 14.12.2021 у справі №906/294/21 щодо стягнення з ТОВ «Цефей-Еко» на користь ТОВ - підприємство «Авіс» заборгованості в загальній сумі 3 122 237,97 грн., згідно графіку.

Постановою старшого державного виконавця від 28.10.2022 закінчено виконавче провадження ВП № 68536593 у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, вважаючи постанову старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 08.02.2022 неправомірною, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, суд зазначає наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Положеннями частини 5 вказаної статті визначено виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.6 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що на наказ №906/294/21 про стягнення з ТОВ «Цефей-Еко» на користь ТОВ - підприємства "ABIC" 2799000,00 грн заборгованості, 86308,26 грн. 3% річних, 180936,67 грн. інфляційних втрат, 9999,37 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 45993,67 грн. витрат по сплаті судового збору, виданого Господарським судом Житомирської області, державним виконавцем вживались заходи для примусового виконання наказу: вчинялись запити до банківських установ про наявні банківські рахунки, щодо наявності майна та коштів боржника, накладався арешт на майно боржника, здійснювались витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про реєстрацію обтяжень, тощо.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

У Законі № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (ч.5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).

В останньому випадку йдеться про ч.9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Питання про закінчення виконавчого провадження, та, відповідно, про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави.

В даному випадку, виконавче провадження ВП № 68536593 на виконання наказу Господарського суду Житомирської області 28.10.2022 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до ч. 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, випадки, які визначені частинами 5, 7, 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» коли виконавчий збір не стягується відсутні, державний виконавець зобов`язаний стягнути виконавчий збір, що прямо передбачено Законом №1404-VІІІ.

Щодо доводів позивача, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, слід зазначити таке.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у ч. 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Тобто, редакція ч.2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року.

Поряд з цим, після 28 серпня 2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

З урахуванням редакцій Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на момент відкриття виконавчого провадження ВП №68536593 08.02.2022, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме з 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом до 10 % від суми, що підлягає примусовому стягненню.

Тобто, посилання позивача на те, що виконавчий збір розраховується, виходячи з фактично стягнутої суми, є необґрунтованим, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем саме у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом.

При цьому, системний аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Тобто, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору.

Отже, прийнята державним виконавцем спірна постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідає приписам чинного законодавства.

Суд вважає помилковими посилання позивача на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 28.02.2019 року у справі №819/1116/17, оскільки спір у цих справах відмінний від спору, який виник у даній справі, а саме правовідносини виникли під час дії Закону № 1404-VIII (у редакції до 28.08.2018 року). Враховуючи, що положення Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 28.08.2018 року) зменшували відповідальність боржника в порівнянні з нормами Закону, що врегулювали питання виконавчого збору, які були чинними з 28.08.2018 року, Верховний суд дійшов висновку щодо скасування постанов про стягнення виконавчого збору, оскільки останні мали бути прийняті в проміжок часу, коли діяла редакція Закону № 1404-VIII (до 28.08.2018 року). Отже, правовідносини в даній справі не є подібними до правовідносин у справі №819/1116/17.

З приводу посилання позивача щодо надання судом розстрочки на виконання сплати заборгованості як на підставу скасування постанови про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно п. 3.4.3 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012№512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі пред`явлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. Постанова про стягнення виконавчого збору в такому разі виноситься у розмірі десяти відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню.

Суд зазначає, що за приписами п. 6 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі пред`явлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. Виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця стягуються із сум (суми), за якими (якою) сплинув строк сплати.

Проте, як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, станом на час звернення стягувача до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду у даній справі та відповідно відкриття виконавчого провадження (08.02.2022 року), судом ще не було прийнято ухвалу за результатами розгляду заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що оскільки, на час надання судом розстрочки виконання рішення, виконавче провадження вже було відкрито 08.02.2022 на загальну суму боргу 3 122 237,97грн. та 08.02.2022 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 312223,80 грн., то виконавчий збір підлягає стягненню. Відповідно доводи позивача з приводу застосування аналогії закону (права), застосувавши положення Інструкції № 512/5, як підставу для скасування оскаржуваної постанови, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Крім того слід зазначити, що норми п. 6 розділу VІІІ Інструкції № 512/5 застосовується у випадку надання розстрочки виконання виконавчого документу. В даному випадку, позивачу судом надано розстрочку виконання судового рішення.

Водночас, оскарження позивачем в апеляційному порядку рішення Господарського суду Житомирської області суду у справі №906/294/21 не дає підстав суду вважати протиправними постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №68536593.

Подальше апеляційне оскарження рішення суду у справі №906/294/21 є лише підставою для зупинення виконавчого провадження (у разі відкриття судом апеляційної інстанції апеляційного провадження) та саме по собі не є підставою для скасування судом раніше вжитих заходів примусового виконання рішення.

Інших доводів щодо протиправності оскаржуваної постанови про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цефей-Еко» виконавчого збору в сумі 312 223,80 від 08.02.2022 року в межах виконавчого провадження №68536593 чи порушення порядку прийняття такої, позивач не наводить, відповідних доказів не подає.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що старший державний виконавець Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 312 223,80 від 08.02.2022 року в межах виконавчого провадження №68536593, діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України, тому скасуванню не підлягає.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача подати до Державної казначейської служби України подання про повернення ТОВ «Цефей-Еко» з державного бюджету 312 223,80 грн перерахованого виконавчого збору в межах виконавчого провадження №68536593, є похідною від позовної вимоги про скасування оскаржуваної постанови, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що відповідач при вчиненні оскаржуваних дій дотримався приписів чинного законодавства та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко