Справа № 320/2659/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року м. Київ справа №320/2659/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС в Київській області про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій у формі пені розміром 4299,82 грн. за порушення податкового зобов`язання зі слати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкових повідомлень-рішень від 07.06.2017 №10613-13 за 2016 рік на суму 4365,50 грн., від 29.03.2018 №0032934/5602-1038 за 2017 рік на суму 5068,80 грн., від 11.05.2019 №038 за 2018 рік на суму 5897,23 грн.; стягнення з Головного управління ДПС у Київській області пені розміром 4299,82 грн. за порушення податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкових повідомлень-рішень від 07.06.2017 №10613-13 за 2016 рік на суму 4365,50 грн., від 29.03.2018 №0032934/5602-1038 за 2017 рік на суму 5068,80 грн., від 11.05.2019 №038 за 2018 рік на суму 5897,23 грн., незаконно нарахованої та сплаченої ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що дії відповідача щодо нарахування позивачу штрафних санкцій у формі пені за порушення податкового зобов`язання зі слати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкових повідомлень-рішень від 07.06.2017 №10613-13 за 2016 рік, від 29.03.2018 №0032934/5602-1038 за 2017 рік, від 11.05.2019 №038 за 2018 рік є протиправними, оскільки вищезазначені податкові повідомлення-рішення були надіслані позивачу на невірну адресу, внаслідок чого не отримані останньою, а грошове зобов`язання відповідно не набуло статусу узгодженого, а тому відсутні підстави для нарахування та стягнення з позивача пені за порушення строків сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем погашено заборгованість в повному обсязі та відповідно до даних інформаційно-аналітичної системи органів ДПС по позивачу заборгованість по податках, зборах та платежах до бюджету не обліковується.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій остання підтримала позицію, викладену в позовній заяві та просила позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В грудні 2020 року позивачем була здійснена спроба укладення угоди щодо розпорядження її майном проте їй було відмовлено приватним нотаріусом у зв`язку з наявністю обтяжень та повідомлено про перебування даного майна в податковій заставі.

Позивач особисто звернулася до контролюючого органу з питання існування обтяжень та податкової застави на що отримана відповідь про необхідність сплатити заборгованість з платежу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також було вручене податкове повідомлення-рішення від 29.10.2020 року № 0-1031 ГУ ДПС у Київській області про визначення податкового зобов`язання з платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості (18010200) на суму 6 610,03 грн..

В рамках надання правничої допомоги, з метою всебічно з`ясувати всі обставини в даному питанні представником Адвокатом Бердичевським О.В. було направлено на адресу Відповідача адвокатський запит № 28/1201азап від 28 грудня 2020 року.

Податковим органом залишено без відповіді адвокатський запит.

ОСОБА_1 було подаоа скаргу до Державної податкової служби України.

В рамках адміністративного оскарження була отримана інформація стосовно виникнення податкового боргу у Позивача.

Так, відповідно до рішення Державної податкової служби про результати розгляду скарги від 18.02.2021, станом на 23 грудня 2020 року у ОСОБА_1 обліковувалась податкова заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 14824,65 грн., згідно сформованих та нарахованих ППР:

- від 07.06.2017 № 10613-13 за 2016 рік на суму 4 365,50 грн., лист повернувся за закінченням строку зберігання 05.08.2017;

- від 29.03.2018 № 0032934/5602-1038 за 2017 рік на суму 5 068,80 грн., лист повернувся за закінченням строку зберігання 30.07.2018;

- від 11.05.2019 № 038 за 2018 рік на суму 5 897,23 грн., лист повернувся за закінчення строку зберігання 21.06.2019;

- від 29.10.2020 № 0-1031 за 2019 рік на суму 6 610,00 грн. Дане ППР було отримано Позивачкою особисто.

Після сплати заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 була нарахована пеня в сумі 4 299,82 грн.

Всі вищевказані суми були позивачем сплачені, що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 29.12.2020 на суму 9500 грн., №0.0..1 від 28.12.2020 на суму 4400,00 грн. та №0.0..1 від 24.12.2020 на суму 14824,65 грн..

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Податковим Кодексом України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс У країни регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.175 ПК встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання регулюється статтею 58 ПК України та визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За приписами п. 3.8 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012№1236,податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення. Аналогічні положення відображені у абз. 2 п.58.3 ст.58 ПК України.

Пунктом 3.11 вказаного Порядку встановлено, що у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його направленні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальні особа, визначена керівником органу державної податкової служби для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при направленні податкового повідомлення-рішення помилок та направляє його повторно протягом наступного робочого дня від дня отримання відповідного повідомлення поштової служби.

Відповідно до п. 59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно п.п. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

П.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) п.п. 266.7.2 ПК України.

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. а п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України).

У разі якщо контролюючий органне надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну чплату податкового зобов`язання.

Податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті - п. 42.1 ст.42 ПК України.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) - п. 42.2 ст.42 ПК України.

Згідно п.п. 45.1 ст.45 ПК України, податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

В свою чергу, відповідно до п.п. 70.6 ст.70 ПК України, органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Порядок подання такої інформації та взаємодії суб`єктів інформаційних відносин визначається Кабінетом Міністрів України.

Вищевказаний Порядок, визначений Постановою Кабінету міністрів України від 21.11.2011 № 1386 «Про затвердження Порядку подання інформації про платників податків об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів».

Відповідно до п. 3-1 вищевказаного Порядку, інформація про оподатковуване нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо якого у фізичних осіб виникає або припиняється право власності, подається відповідно до Порядку подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 476.

Цим Порядком визначено механізм подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб контролюючим органам відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - відомості).

Мінюст, територіальні органи і підрозділи ДМС подають до 15 квітня 2013 р., а у подальшому - щокварталу протягом 15 днів після закінчення податкового (звітного) кварталу контролюючим органам відомості станом на перше число відповідного кварталу.

Територіальні органи і підрозділи ДМС подають відповідним контролюючим органам інформацію про фізичних осіб, місце проживання яких зареєстровано (знято з реєстрації) у відповідному населеному пункті, із зазначенням прізвища, імені, по батькові, дати і місця народження, місця проживання (країна, регіон, район, населений пункт, вулиця, номер будинку (корпусу) і квартири (до і після реєстрації), серії та номера паспорта, свідоцтва про народження або іншого документа, що посвідчує особу найменування органу, який видав документ, і дати видачі після запровадження електронного обліку реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Відомості, що подаються контролюючим органам, вносяться до інформаційної бази даних і використовуються з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до п.п. 109.1 ст.109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 111.1.1 п.111.1 ст.111 ПК України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються, у тому числі, фінансова відповідальність.

Особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (п.п.112.1 ст.112 ПК України).

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (п.п.112.2 ст.112 ПК України).

Особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом (п.п.112.3 ст.112 ПК України).

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове-повідомлення рішення вважається таким, що не вручено платнику податків, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №808/8020/14.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 826/14361/16, для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають:відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Згідно із пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомлені про вручення із зазначенням причин невручення.

Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2018 року у справі №812/41/17 зазначив, що за відсутності доказів направлення на адресу платника податку податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення відсутні підстави для стягнення з відповідача спірної суми податкових зобов`язань, оскільки в розумінні ПК України, таке рішення контролюючого органу не вважається належним чином надісланим (врученим), що призвело до неможливості встановлення строку, передбаченого пунктом 95.2 ст.95 ПК України, із закінченням якого законодавець пов`язує виникнення у контролюючого органу права на стягнення податкового боргу.

Згідно п.п.129.1.2. п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пані розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадку, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання .

Судом встановлено, що місцем проживання, що відповідає і місцю реєстрації позивача з 24.11.2015 є АДРЕСА_1 . Попередньою адресою реєстрації позивача була АДРЕСА_2 . - з 05.02.2002 р. до прийняття Податкового кодексу України.

Проте як стверджує відповідач у відзиві, листи з ППР направлялися на адресу АДРЕСА_3 .

Суд зазначає, що ППР від 07.06.2017 № 10613-13 за 2016 рік на суму 4 365 50 грн., від 29.03.2018 № 0032934/5602-1038 за 2017 рік на суму 5 068,80 грн., від 11.05.2019 № 038 за 2018 рік на суму 5 897,23 грн. станом на 01.03.2021 так і не були вручені ні ОСОБА_1 , ні її представнику адвокату Бердичевському О.В. розрахунок пені також не надавався.

З огляду на вищевикладене, а також те, що податкові повідомлення-рішення від 07.06.2017 № 10613-13 за 2016 рік на суму 4 365,50 грн., від 29.03.2018 № 0032934/5602- 1038 за 2017 рік та від 11.05.2019 № 038 за 2018 рік були надіслані позивачу на невірну адресу, а саме: АДРЕСА_3 , внаслідок чого не отримані останньою, а грошове зобов`язання відповідно не набуло статусу узгодженого, відсутні підстави для нарахування та стягнення з позивача пені за порушення строків сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, судом встановлено, що не залежно від того, що грошове зобовязання є не узгодженим, позивачем самостійно в повному обсязі погашена сума заборгованості, що підтверджується квитанціями про сплату.

Крім того, відповідач стверджує, що згідно з даними інформаційно-аналітичної системи органів ДПС по позивачу заборгованість по податках, зборах та платежах до бюджету не обліковується. відомостей ІКП позивача встановлено, що контролюючим органом погашено вказані суми пені за рахунок переплати, яка обліковувалась у платника податків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо нарахування позивачу штрафних санкцій у формі пені , суд дійшов висновку про протиправність таких дій відповідача, у зв`язку із чим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 908,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 908,00 грн.

Стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Київській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 цього Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі East/WestAllianceLimited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 28.12.2020 між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Бердичевським Олександром Валерійовичем було укладено договір №28/1201ап про надання правової допомоги (адвокатських послуг), за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги клієнту з наступних питань та у таких обсягах: надання правової допомоги у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справах, справах про адміністративні правопорушення, що стосується прав та законних інтересів Клієнта у тому числі здійснювати захист та представництво законних прав та інтересів клієнта, тобто бути його представником та/або захисником.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 28.12.2020, консультація з правових питань, повязаних із стосовно нарахування пені за несплату податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 500,00 грн. за годину та підготовка, написання та подання позовної заяви із додатками, включаючи формулювання правової позиції, дослідження судової практики 1500,00 грн. за годину.

Згідно звіту про надану правову допомогу адвокатом від 01.03.2021 консультація з питань оскарження дій контролюючого органу складає 1 годину та підготовка, написання та подання позовної заяви з додатками 3 години.

01.03.2021 між сторонами підписано Акт здачі-прийманнянаданих послуг за договором № 28/1201ап від 28.12.2020 про надання правової допомоги (адвокатських послуг), в якому зазначено про сплату згідно з умовами Договору про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом №28/1201ап від 28.12.2020 з додатками 5000 грн..

Надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам неминучості такі складові заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, як:

- консультація з питань оскарження дій контролюючого органу - 1 год.

Суд вважає, що такі дії представника не відповідають ознакам неминучості їх понесення, не були необхідними та обов`язковими для захисту порушеного права позивача та, окрім того, представником позивача до складу витрат включена вартість інших дій, які фактично охоплюють необхідність таких підготовчих дій, зокрема, послуги зі складання і подання позовної заяви 3 години, вартістю 4500,00 грн.

Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 96172760) виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані адвокатом, на загальну суму 5000,00 грн. не відповідають критерію неминучості, а також охоплені за свою суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу.

Суд зауважує, що наведене зменшення вартості витрат на правничу допомогу не стосується оцінки співмірності таких витрат (що може здійснюватися виключно за наявності відповідного клопотання сторони про це), позаяк у даному випадку суд надає оцінку не вартості, а обсягу наданих послуг, що не є тотожним. При цьому, на переконання суду, ретельне дослідження обсягу витрат на правничу допомогу є обов`язком суду, виконання якого є запобіжником штучного збільшення недобросовісними учасниками процесу вартості судових витрат шляхом необґрунтованого включення до їх обсягу робіт (послуг), які фактично не виконувалися (не надавалися), або охоплюються іншими роботами (послугами), або не пов`язані критерієм неминучості з розглядом справи тощо. Отже, оцінка обсягу та складових наданих представником послуг та їх відношення до розгляду справи (у тому числі через критерій неминучості) має передувати оцінці розміру таких послуг на предмет їх співмірності зі складністю справи, витраченим часом, ціною позову тощо.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, з урахуванням задоволення позову на користь позивача слід присудити судові витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій у формі пені розміром 4299,82 грн. за порушення податкового зобов`язання зі слати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкових повідомлень-рішень від 07.06.2017 №10613-13 за 2016 рік на суму 4365,50 грн., від 29.03.2018 №0032934/5602-1038 за 2017 рік на суму 5068,80 грн., від 11.05.2019 №038 за 2018 рік на суму 5897,23 грн..

Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області пені розміром 4299,82 грн. за порушення податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкових повідомлень-рішень від 07.06.2017 №10613-13 за 2016 рік на суму 4365,50 грн., від 29.03.2018 №0032934/5602-1038 за 2017 рік на суму 5068,80 грн., від 11.05.2019 №038 за 2018 рік на суму 5897,23 грн., незаконно нарахованої та сплаченої ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області.

Позивач - ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.