Справа № 520/2274/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 р. Справа № 520/2274/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, по справі № 520/2274/22

за позовом ОСОБА_1

до Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) (далі за текстом Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у місті Харкові, відповідач), у якому просила:

скасувати постанову головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Лисакова Є. С. про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 52295526 від 19.01.2022.

стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 520/2274/22 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) про скасування постанови.

Роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тобто до Ленінського районного суду міста Харкова.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 520/2274/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2020 у справі № 733/889/17, Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15, від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 03.04.2019 у справі № 370/1288/15, від 10.04.2019 у справі № 766/740/17-ц, від 29.05.2019 у справі № 758/8095/15-ц, вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо належності спору про оскарження постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору до юрисдикції Ленінського районного суду міста Харкова (місцевого загального суду), її розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України), оскільки в незалежності від суду, який видав виконавчий лист, на вирішення таких спорів поширюється юрисдикція адміністративних судів, тобто Харківського окружного адміністративного суду.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч.1 ст.312 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, є головний державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) Лисаков Є. С.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий документ № 642/5672/15-ц видано 11.03.2016 Ленінським районним судом міста Харкова за наслідками розгляду справи № 642/5672/15-ц та прийняття рішення в межах цивільних правовідносин.

Судом встановлено, що предметом зазначеного спору є постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 52295526 від 19.01.2022, яка складена в межах виконавчого провадження ВП № 52295526.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, посилаючись на приписи п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, норми ст. ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України та правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.01.2018 у справі № К/9901/1189/18, від 19.02.2018 у справі № К/9901/6550/18, зазначив про непідсудність позову Харківському окружному адміністративному суду, оскільки виконавче провадження, у межах якого було винесено оскаржувану постанову державного виконавця, було відкрито на підставі виконавчого документу, виданого Ленінським районним судом міста Харкова за результатами вирішення цивільної справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви N 29458/04 та N 29465/04, §24) ЄСПЛ закріпив поняття "суд, встановлений законом", яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заявам 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) визначено, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі за текстом Закон № 1404 VIII)- це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404 VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця закріплено і у ч.1 ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404 VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, вказаною імперативною нормою права закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Таким чином, Закон № 1404 VIII установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору, здійсненням виконавчого провадження на виконання такої постанови та стягненням з боржника зазначеного збору, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд таких спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.01.2020 по справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що спір щодо оскарження постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 52295526 від 19.01.2022 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, оскільки безпосередньо Законом № 1404 VIII визначено спеціальний порядок судового оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, згідно з яким відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) про скасування постанови з огляду на те, що даний спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.01.2018 у справі № К/9901/1189/18, від 19.02.2018 у справі № К/9901/6550/18, при вирішенні справи № 520/2274/22 колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на різне нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у вказаних справах та у справі, що переглядається.

У відповідності до п.1, п.4 ч.1 ст.320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Беручи до уваги вищенаведене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 520/2274/22 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі).

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 287, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 по справі № 520/2274/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою справу № 520/2274/22 направити до Харківського окружного для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова