Справа № 761/5773/21
Суддя: Сіромашенко Н. В.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/5773/21
Провадження № 2-а/761/95/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гюлалієвої Ф.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_5.,

представника відповідача Харитонова М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення спричиненої моральної шкоди за протиправну бездіяльність, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з даним адміністративним позовом, в якому просила стягнути з Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на її користь моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що між нею та ТОВ «СБ ЛТД» (з урахуванням відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов`язанні) укладений Попередній договір купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2014 року, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язалося передати протягом 2-го кварталу 2015 року їй у власність окрему квартиру АДРЕСА_1 , ЖК «Олімпійське містечко», кадастровий номер земельної ділянки :82:414:0005, право на спорудження якого виникло у ТОВ «СБ ЛТД» на підставі Договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007, в свою, чергу вона зобов`язувалася сплатити вартість даної квартири.

Позивач вказує на те, що повністю виконала свої зобов`язання за вказаним Попереднім договором перед ТОВ «СБ ЛТД, проте останнє, не виконало свої зобов`язання за договором, у власність вказане майно не передавало, вказаний будинок до сих пір не введений в експлуатацію, будівництво будинку зупинено.

Позивач вважає, що відповідачу було відомо, що забудовник і замовник ЖК «Деміївський квартал» не спроможний добудувати вказані об`єкти нерухомості і ввести їх в експлуатацію (при чому, з урахуванням численних порушень на початку будівництва - завідомо не збиралися цього робити і виконувати свої зобов`язання перед фізичними особами-інвесторами) і відповідачу необхідно було вчиняти реальні дії з приводу організації добудови вказаного об`єкту та забезпечення її прав та законних інтересів як інвестора та інших інвесторів даного житлового комплексу.

Звернула увагу, що вказану протиправну бездіяльність було визнано Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640/17011/19.

За таких обставин вважає, що КМДА, як виконавчий орган Київської міської ради, не здійснив покладених на нього повноважень, визначених Законами України «Про місцеві державні адміністрації» та «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема: був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовником ЖК Деміївський квартал» (до складу якого входить ЖК «Олімпійське містечко» та ЖК «Панорамне містечко»), за будівництвом та прийняттям в експлуатацію цього об`єкту будівництва і, в ході судового розгляду у справі №640/17011/10 було підтверджено неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва. Однак, ні контролю за дотриманням договірних зобов`язань забудовником, ні організації роботи по завершенню даного будівництва, відповідач не здійснював, на її неодноразові звернення та інших інвесторів даного житлового комплексу, протягом 2019-2020 роки, здійснювалось повідомлення, що нібито до повноважень відповідача не входить вказаний обов`язок.

Позивач вказує на те, що це все дуже її пригнічувало, адже змушувало відчувати себе ошуканою, безпомічною та розчарованою в роботі органу місцевого самоврядування. Їй разом з іншими інвесторами даного житлового комплексу довелося звертатись в численні органи державної влади для отримання роз`яснень щодо її прав та обов`язків відповідача у даних правовідносинах, була вимушена звертатися до адвокатів за правовою допомогою з метою вирішення вищевказаного питання. Тобто, вона витрачала свій час, вибула зі свого звичного життєвого ритму, зменшився її час спільного проводження з сім`єю, постійно знаходилася в стресовому стані, що відобразилося, також на психологічному стані членів її сім`ї.

За таких обставин, вказала що ця бездіяльність призводить до того, що вона вже більше 6 років не може отримати у власність і розпоряджатися власною квартирою у ЖК «Деміївський квартал», за яку згідно Попереднього договору купівлі-продажу з урахуванням змін сплатила вартість в повному обсязі, що призводить до порушення її права приватної власності на об`єкт нерухомості.

При цьому, зауважила, що вказана протиправна бездіяльність відповідача негативно вплинула на її здоров`я, оскільки, у зв`язку із величезним нервовим перевантаженням стан її здоров`я дуже погіршився, що проявилося в постійних неврозах, загострились хронічні захворювання, а також, особливо це сказалося на стані здоров`я її чоловіка, який потрапив у лікарню з онкологічним захворюванням, де він проходив лікування, що за вердиктом лікаря спричинено дуже сильним нервовим напруженням.

Крім того, зазначила, що відповідач продовжує протиправно ігнорувати Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640717011/19, не виконувати вказане рішення, що набрало законної сили, тобто, продовжує свою протиправну бездіяльність.

На підставі вищенаведеного, моральні втрати позивач оцінює в 150 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 17.02.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.06.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1500000,00 грн за протиправну бездіяльність з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлових комплексів ЖК «Олімпійське містечко» та ЖК «Панорамне містечко», просив відмовити у його задоволенні.

При цьому, пояснив, що позивачем не доведено наявності моральної шкоди, яку вона зазнала, ошуканість, безпомічність, розчарування та інші негативні емоції, які вона відчувала, ніяким чином не підтверджені. Крім цього, з доданих копій медичних виписок її чоловіка не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між наявними хронічними захворюваннями ОСОБА_2 та сильним нервовим напруженням, який, зі слів позивача, він зазнав через бездіяльність відповідача.

Вважає, несправедливими твердження позивача стосовно того, що саме бездіяльність КМДА не дозволяє отримати більше, ніж 6 років у власність квартиру, вартість якої вона сплатила у повному обсязі і разом з цим повідомляє, що це призвело до погіршення стану її здоров`я, оскільки бездіяльність КМДА була встановлена Шостим апеляційним адміністративним судом 30.09.2020 по справі № 640/17011/19 менше року тому.

Також додав, що першоджерелом і основною причиною завданої моральної шкоди та відсутність змоги позивача володіти своїм майном, відбулося внаслідок порушення умов Попереднього договору купівлі - продажу квартири від 11 грудня 2014 року іншою стороною договору, при цьому, КМДА не була стороною у доданих до позовної заяви договорах та не брала не себе ніяких зобов`язань перед позивачем, а відтак, не повинна відповідати перед позивачем за не отриману нею квартиру.

Додатково зазначив, що місцевій державній адміністрації відповідно до п.п. 11 п. «а» ч.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать повноваження лише щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво, а не повноваження по завершенню будівництва або фінансування будівництва за кошти місцевого бюджету. Контрольні функції КМДА не передбачають втручання у господарську діяльність підприємств, установ, організацій, незаконне втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування забороняється згідно з ст. 6 та п. 4 ст. 23 ГК України. Втручання у господарську діяльність суб`єктів господарювання при здійсненні контролю буде порушувати положення Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та ГК України.

Поряд з цим, звернув увагу, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі № 640/17011/19, яка набрала законної сили, за результатами розгляду заяви Київської міської державної адміністрації від 13.11.2020 про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640/17011/19, колегія суддів встановила, що на Київську міську державну адміністрацію законодавець не покладав обов`язку добудовувати об`єкти незавершеного будівництва власними силами та за кошти місцевого бюджету, а тільки організовувати роботу пов`язану із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків.

Зазначив, що наразі КМДА вчиняє всі можливі заходи, що направлені на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу на АДРЕСА_2 .

07.07.2021, засобами поштового зв`язку, від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві, зокрема, що ним проводиться робота на виконання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640/17011/19, не є предметом даного позову та не спресовують доводів позивача, викладених у позовній заяві, а також, не спростовує вказаної протиправної бездіяльності відповідача, встановленої Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640/17011/19, з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу по АДРЕСА_2 , ЖК «Олімпійське містечко» та житлового будинку АДРЕСА_2 по АДРЕСА_2 в м. Києві ЖК Панорамне містечко», адже, в даній справі позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у зв`язку із встановленою судом протиправної бездіяльності відповідача.

26.07.2021, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача до суду надійшло заперечення, в якому останній вважає недоведеними факт заподіяння моральної шкоди відповідачем позивачу, а саме, якими діями чи бездіяльністю відповідачем їй завдано моральну шкоду та не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння такої шкоди, а також, необґрунтовано та не доведено з яких міркувань виходила позивач при визначенні її саме у зазначеному розміру, адже, розрахунки у матеріалах справи відсутні, а також, залишається недоведеним причинно-наслідковий зв`язок між шкодою протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

09.08.2021, засобами поштового зв`язку, від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач підтримала позицію, викладену у позові та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

В подальшому, в судовому засіданні 22.02.2022 позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» (з урахуванням Договору про відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов`язанні від 20.05.2015) укладений Попередній договір купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2014 року, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язався передати протягом 2-го кварталу 2015 року ОСОБА_1 у власність окрему квартиру АДРЕСА_1 , ЖК «Олімпійське містечко», кадастровий номер земельної ділянки :82:414:0005, а позивач, в свою чергу зобов`язувалася сплатити вартість такої квартири.

Право на спорудження житлового комплексу на земельній ділянці у ТОВ «СБ ЛТД» виникло на підставі Договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007.

23.03.2017 між ТОВ «СБ ЛТД», ОСОБА_1 , ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» укладено договір про зміну сторони у зобов`язанні, внаслідок якого в договорі позивача було замінено сторону зобов`язання з ТОВ «СБ ЛТД» на ТОВ «Укрміськбуд Холдинг».

З матеріалів справи вбачається, що позивач повністю виконала зобов`язання за вказаним вище Попереднім договором. що підтверджено актом звірки взаєморозрахунків на 22.11.2017 між «Укрміськбуд Холдинг» та ОСОБА_1 , за яким позивач сплатила всю суму відповідно до Розділу 2 Договору про забезпечення виконання зобов`язань від 11 грудня 2014 року на баланс ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», оскільки, відповідно до вищезазначених Договору про заміну сторони у зобов`язанні та заміну сторони у Попередньому договорі купівлі - продажу, укладених 23 березня 2017 року ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» прийняло на себе всі права і обов`язки ТОВ «СБ ЛТД» за договорами № 2323 та № ОМ/1С-К122 від 11 грудня 2014 року.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язання щодо введення житлового комплексу в експлуатацію та передачі позивачу квартири у власність, не виконано.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640/17011/19 апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД», товариство з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг» товариство з обмеженою відповідальністю «Техенерго» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_2 , ЖК «Олімпійське містечко» та житлового будинку АДРЕСА_2 , ЖК «Панорамне містечко». Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме: будинку АДРЕСА_2 , ЖК «Олімпійське містечко» та житлового будинку АДРЕСА_2 , ЖК «Панорамне містечко» у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, звертаючись до суду вважає, що бездіяльністю відповідача були порушені її права і внаслідок цих протиправних дій їй завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, відповідно до п. 5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Тому, у даній категорії справ слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім`ї чи близьких родичів, зокрема, і у приниженні честі та гідності фізичної особи (п. 2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України); протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої. При цьому, кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Позивач, пред`являючи позов до відповідача про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача їй була завдана моральна шкода, що спричинило негативні наслідки, які виразились у душевних стражданнях, погіршення самочуття, емоційного хвилювання, з тих підстав, що їй довелося присвяти багато свого часу, енергії та сил на захист свого порушеного права.

Однак, судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач не надала жодних доказів, які б встановлювали заподіяння їй моральної шкоди з боку відповідача. Додані до матеріалів справи документи, зокрема, копії медичної документації її чоловіка - ОСОБА_2 , достатнім чином не підтверджують доводи позивача щодо спричинення їй моральної шкоди та не можуть в повній мірі слугувати доказами спричинення їй моральної шкоди. Зокрема, з медичної документації її чоловіка не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між наявними хронічними захворюваннями та сильним нервовим напруженням, спричиненим бездіяльністю відповідача. В той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Дійсно, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 640/17011/19 визнано протиправною бездіяльність відповідача з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме будинку АДРЕСА_2 , ЖК «Олімпійське містечко» та житлового будинку АДРЕСА_2 , ЖК «Панорамне містечко» та зобов`язано організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу.

Однак, таке рішення не вказує на наявність факту заподіяння саме позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди, зокрема, і у тому виразі, про який вказала позивач, та наявність зазначеного рішення суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача не може бути самостійною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди та задоволення позову, оскільки цим рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди.

При цьому, як вбачається із вказаного рішення суду в адміністративній справі, за захистом своїх прав та інтересів до суду звернулися інші особи, а не позивач.

За таких обставин, сам лише факт встановлення протиправної бездіяльності відповідача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується інших осіб, які звернулися до суду за захистом своїх прав.

Також суд зауважує на те, що позивач у позовній заяві визначає себе як інвестора.

Стаття 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачає, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб`єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668 «Про затвердження загальних умов укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві, а також відповідно до Глави 61 ЦК України, до прав замовника будівництва належить у будь - який час здійснювати перевірку ходу, вартості, обсягів і якості роботи, при цьому, не втручаючись у діяльність підрядника, замовник має право відповідно до загальних засад цивільного та господарського права вільно обирати підрядника. Разом з цим, замовник може вільно відмовитися від договору підряду у випадках, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, а також у разі якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до загальних положень про зобов`язання, визначених, зокрема, у статтях 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості й виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

В матеріалах справи, зокрема, міститься Договір від 23.03.2017, укладений між ТОВ «СБ ЛТД», ОСОБА_1 , ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» про зміну сторони у зобов`язанні, за яким ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» став правонаступником за Договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/1С-К122 від 11.12.2014, укладеного між ТОВ «СБ ЛТД» та ОСОБА_5 для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з Попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу та забезпечення виконання таких зобов`язань.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язання щодо введення житлового комплексу в експлуатацію та передачі позивачу квартири у власність, не виконано.

Договір укладено сторонами з певною економічною метою, якої вони мали на меті досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України.

Застосувавши принцип добросовісності, розумності та справедливості, можна констатувати, що позивач мала обґрунтовані та законні підстави на реалізацію свого майнового права - отримання у власність квартири, яке підлягає захисту.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, порушення суб`єктивного права є підставою для звернення позивача до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої та третьої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 242, 244-246, 250, 255, 262, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення спричиненої моральної шкоди за протиправну бездіяльність відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко