Справа № 240/19602/22
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

в порядку ст. 290 Кодексу адміністративного судочинства України

26 грудня 2022 року м. Житомир

справа № 240/19602/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглядаючи у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка призвела до ненарахування та невиплати з 05.08.2022 підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на територіях радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести з 05.08.2022, нарахування та виплату підвищення до пенсії, непрацюючому пенсіонеру, який проживає на територіях радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам визначеної Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, проживає в населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. З огляду на прийняття 17 липня 2018 року Конституційним Судом України рішення №6-р/2018 уважає, що згідно положень статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, ухваленій за результатами розгляду зразкової справи №240/4937/18. Однак, відповідач у проведенні нарахування і виплати такої доплати, на переконання позивача, протиправно відмовив, що і зумовило звернення до суду.

Відповідно до ухвали суду від 13.09.2022 провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

29 листопада 2022 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач указує, що відповідно до частини 3 статті 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. У позивача відсутнє посвідчення відповідної категорії, а отже статусу потерпілої особи, внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач не має, а тому прав на отримання пільг і компенсацій, встановлених вказаним Законом, зокрема доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення згідно ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не має. Також, відповідач зазначає, що згідно із пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі Закон №1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Акцентує увагу, що за результатами розгляду зразкової справи №240/4946/18, предметом оскарження в якій виступали дії щодо не проведення нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону №796-XII у відсотковому відношенні до мінімальної заробітної плати, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року зазначила, що за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року зобов"язано позивача надати суду належним чином засвідчену копію:

- посвідчення, що підтверджує статус позивача як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання вимог ухвали суду від 02.12.2022 ОСОБА_1 надіслала до суду заяву (за вх.№66516/22), в якій вказує, що наявність у неї, як позивача у даній справі, посвідчення потерпілого внаслідок аварії ЧАЕС, не є підставою для нарахування та виплати доплати до пенсії передбаченої положеннями статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, визначальним питанням для вирішення спору у цій справі є з`ясування:

- права непрацюючого пенсіонера, який проживає у населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, розташований на територіях радіоактивного забруднення, на отримання підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-XII, за відсутності у неї статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, який підтверджений відповідним посвідченням;

- розрахункової величини, яка підлягає застосуванню під час визначення розміру щомісячної доплати до пенсії громадянам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на існування двох постанов Великої Палати Верховного Суду, ухвалених за результатами розгляду зразкових справ, в резолютивній частині яких міститься різна інформація з цього питання.

Додатково зауважую, що предметом зразкової справи №240/4937/18 фактично було вирішення питання, яка редакція статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягає застосуванню до спірних відносин, про що зазначено в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Питанню обчислення розміру щомісячної доплати до пенсії, а також наявності права на отримання такої доплати непрацюючим пенсіонером без статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідно до посвідчення правова оцінка у цій справі надана не була.

Наведене також підтверджується ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року, постановленої за результатами розгляду заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про роз`яснення постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року за результатами розгляду названої зразкової справи.

Зі змісту цієї ухвали убачається, що необхідність роз`яснення постанови обумовлена положеннями Закону №1774-VІІІ, згідно яких мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

За результатами вивчення заяви органу Пенсійного фонду України Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідач фактично просить роз`яснити не мотивувальну чи резолютивну частину судового рішення, а порядок виконання судового рішення.

Викладене зумовило різну судову практику з розгляду спірного у цій справі питання. Зокрема, Восьмий та Шостий апеляційні адміністративні суди залишають без змін рішення судів першої інстанції, яка повністю відповідає резолютивній частині постанови Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №240/4937/18 (справи №460/14031/22, 460/15447/22, №620/1100/22). Натомість, Сьомий апеляційний адміністративний суд скасовує чи змінює такі рішення суду першої інстанції та вказує про необхідність застосування положень Закону України №1774-VIII під час розрахунку розміру щомісячної доплати до пенсії відповідно до положень статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (справи № 240/7724/22, 240/13351/22).

Невизначеність з цього питання зумовлює звернення позивачів у зазначеній категорії справ із заявами про визнання протиправними дій органу Пенсійного фонду України щодо проведення нарахування та виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі двох прожиткових мінімумів (справи №240/14571/20, №240/7801/20, №240/9627/20 та №0640/4348/18), а також звернення відповідачів із позовами про визнання протиправними та скасування постанов органів Державної виконавчої служби про накладення штрафу за неналежне виконання судових рішень (справи № 240/5379/21, № 240/11541/21).

Отже, зазначене питання є надзвичайно актуальним, а його розв`язання Верховним Судом обумовить формування єдиної судової практики на всій території України з розгляду даної категорії справ.

Також, різною є судова практика щодо можливості отримання, передбачених ст. 39 Закону № 796-ХІІ, доплат до пенсії особами, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, але не належать до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, або до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, документованих відповідним посвідченням.

Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з його преамбулою, визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до статті 1 Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Зміст вищезазначених норм свідчить, що Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" регулює суспільні відносини щодо захисту соціальних прав саме осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відтак, передбачені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пільги, компенсації та гарантій, в тому числі й компенсація у вигляді підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, визначена статтею 39 цього Закону, надаються саме громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із статтею 65 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У даній справі позивач статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, який підтверджений відповідним посвідченням, не має. Втім, звертаючись до суду з даним позовом вказує, що для отримання спірних виплат достатнім є проживання на території гарантованого добровільного відселення, що підтверджено довідкою міської ради.

Слід наголосити, що Восьмий апеляційний адміністративний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову позивачам, які є непрацюючими пенсіонерами та проживають на території радіоактивного забруднення, однак не належить до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки не мають статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілої від Чорнобильської катастрофи (справи № 460/16742/21, 460/6999/22). При цьому Суд апеляційної інстанції зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, є посвідчення встановленого зразка. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Разом з цим, Сьомий апеляційний адміністративний суд скасовує рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з таких мотивів та вказує, що розділу VII Закону України № 796-ХІІ, не встановлює наявність в осіб, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, обов`язкового статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки визначальним в даному випадку є місце проживання особи, яка звертається за призначенням підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру. Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. На переконання суддів апеляційного суду, наявність документа, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС не є обв`язкою обставиною, від якої залежить призначення підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, оскільки така соціальна гарантія залежить лише від проживання на території радіоактивного забруднення та передбачена ст.39 Закону №796-ХІІ (справи № 240/14795/22, № 240/11310/22, № 240/40524/21).

Вказане свідчить на користь висновку щодо актуальності та нагальності вирішення питання щодо можливості отримання, передбачених ст. 39 Закону № 796-ХІІ, доплат до пенсії особами, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, але не належать до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, або до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, документованих відповідним посвідченням. Розв`язання зазначеного питання Верховним Судом обумовить формування єдиної судової практики на всій території України з розгляду даної категорії справ.

Наразі, крім цієї справи, в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувають справи №№240/19003/22, 240/24739/22, 240/21955/22, 240/24047/22, 240/28349/22, 240/31901/22, 240/31138/22, 240/30967/22, 240/32376/22, 240/24891/22, 240/25355/22, 240/29039/22, 240/30482/22, 240/30989/22 відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень, спір у яких, виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких, позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Слід зазначити, що відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи на території Житомирської області перебуває 371 населений пункт, що віднесені до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому кількість справ з аналогічними вимогами буде зростати.

Відтак, із вирішенням Верховним Судом як судом першої інстанції даної категорії спорів буде постановлено зразкове рішення та буде встановлено єдину практику.

Згідно із частиною 10 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, передача справи на вирішення Верховного Суду, як зразкової справи здійснюється відповідно до вимог статті 290 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 цієї правової норми, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

Дані справи містять всі ознаки типової справи, що передбачені пунктом 21 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а значна їх кількість у суді, визначає доцільність ухвалення Верховним Судом зразкового рішення для формування єдиної судової практики вирішення даної категорії справ.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що існують об`єктивні підстави для направлення справи №240/19602/22 у порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України як типової до Верховного Суду із поданням про її розгляд Верховним Судом як судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 290 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

ухвалив:

Адміністративну справу №240/19602/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, направити в порядку ст.290 Кодексу адміністративного судочинства України, як типову справу до Верховного Суду із поданням про її розгляд Верховним Судом, як судом першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.В. Горовенко