Справа № 580/5037/22
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року справа № 580/5037/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить:

- поновити строк на подання позовної заяви про визнання незаконною бездіяльність та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні ВП№ 69202566;

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження ВП № 69202566;

- скасувати постанови державних виконавців відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП №69202566 (постанови від 10.06.2022 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн., про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 402,96 грн.; постанову від 26.08.2022 про накладення штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.

Ухвалою судді від 14.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 18.11.2022 зупинено провадження у справі до надання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 22.12.2022 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що оскаржував в апеляційному порядку рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі.

20.09.2022 на адресу ДПП надійшла постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №580/10537/21 від 19.09.2022.

Позивач стверджує, що після розгляду апеляційним судом, рішення суду у справі №580/10357/21 виконано 05.10.2022 добровільно і в повному обсязі, тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Відповідач відзиву проти позову не подав, про причини неподання суд не повідомив. На виконання вимог ухвали суду від 18.11.2022 відповідачем 08.12.2022 надано копії матеріалів виконавчого провадження №69202566.

20.12.2022 відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження; постанову про стягнення витрат виконавчого провадження; постанову про стягнення виконавчого збору отримано боржником 15.06.2022 (відповідно до інформації позовної заяви), а тільки 27.06.2022 на підставі частини 8 ст. 169 КАС України представником боржника повторно подано апеляційну скаргу на рішення суду. Тобто станом на момент відкриття виконавчого провадження № 69202566, виконавчий лист № 580/13057/21 набрав законної сили 26.02.2022.

На підставі наведеного відповідач вважає, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду, а тому позовна заява повинна бути залишена без розгляду.

Відповідач звернув увагу, що позивач ухилявся від виконання судового рішення, тому на нього правомірно накладено штраф згідно оскарженої постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10.06.2022 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Амборським А.В. відкрито виконавче провадження №69202566 з примусового виконання виконавчого листа №580/10357/21 від 25.03.2022 виданого Черкаським окружним адміністративним судом зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченні у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 30.06.2018 за 184 нічних зміни у сумі 7728 грн. 00 коп., заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 3179 грн. 13 коп., частину невиплаченого посадового окладу починаючи з 01.03.2016 по 30.06.2016 в сумі 280 грн. 00 коп. та зобов`язано ДПП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період з 01.01.2021 по 01.11.2021.

Зазначеною постановою боржнику надано строк 10 робочих днів для виконання вищезазначеного судового рішення.

В цей же день 10.06.2022 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з Департаменту патрульної поліції виконавчого збору в сумі 26000 грн., а також постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 402,96 грн.

Постановою старшого державного виконавця Костюченко А.П. від 26.08.2022 за невиконання рішення суду на Департамент патрульної поліції накладено штраф у сумі 5100,00 грн.

Вважаючи наведені постанови неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання щодо строку звернення суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 статті 287 КАС України унормовано, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк на оскарження постанови державного виконавця становить десять днів, однак обчислюється з дня коли особа дізналась про оскаржений акт.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Для поновлення пропущеного строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати позовну заяву.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду, судом враховується, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Отже, на виконання наведених законодавчих норм, у зв`язку із запровадження правового режиму воєнного стану, особовий склад Департаменту патрульної поліції та його територіальних (відокремлених) підрозділів задіяний до виконання завдань територіальної оборони, а також приймає участь у безпосередньому забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, що унеможливлює реалізацію повноважень в частині своєчасного представництва, захисту прав та законних інтересів Департаменту патрульної поліції в суді.

Окрім того, загальновідомими є ті обставини, що за місцезнаходженням Департаменту патрульної поліції в м. Києві майже щодня з початку війни 24.02.2022 вводяться повітряні тривоги, а країною агресором здійснюється обстріли території м. Києва. Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 3 ст. 78 КАС України.

Наведені обставини об`єктивно вплинули на своєчасність підготовки та подання позовної заяви разом з доказами до Черкаського окружного адміністративного суду, тому суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлює цей строк.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон № 1404) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами 1, 5 ст. 26 Закону № 1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції №512/5), вона розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону. Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини (пункт 1, 3 Інструкції № 512/5).

Суд звертає увагу, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 набрало законної сили 26.02.2022 та на його виконання виданий 25.03.2022 виконавчий лист Черкаського окружного адміністративного суду №580/10357/21.

У визначений місячний строк з 26.01.2022 по 26.02.2022 Департамент патрульної поліції апеляційну скаргу на судове рішення не подав, така скарга подана 21.04.2022.

Виконавчий лист відповідає усім вимогам до виконавчого документа встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» та пред`явлений за місцем виконання, поданий 09.06.2022 до примусового виконання і станом на цю дату в державного виконавця не було відомостей про прийняття до розгляду апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції, доказів повідомлення державного виконавця про апеляційне оскарження рішення суду позивач не надав.

За наведених обставин, суд не вбачає в діях державного виконавця порушення норм Закону №1404, тому постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.

Щодо правомірності прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, суд виходить з такого.

Згідно ч. 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, який набув чинності 28.08.2018 року).

Частиною 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови.

Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Отже, стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а.

Отже, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору від 10.06.2022 в даній справі винесена з дотримання вимог ст. ст. 26, 27 Закону №1404-VIII, відповідно суд не вбачає підстав для її скасування.

Вирішуючи питання про правомірність постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, суд враховує, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, розділом VI передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Відповідачем до спірної постанови від 10.06.2022 відповідно до Інструкції 512/5 віднесено до мінімальних витрат виконавчого провадження витрати, які відносяться до мінімальних в загальному розмірі 402,96 грн.

Визначений відповідачем розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не суперечить розмірам та видам витрат виконавчого провадження, що встановлені Наказом міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження». Відтак, постанова відповідача від 10.06.2022 про розмір витрат виконавчого провадження винесена відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5, є правомірною та скасуванню не підлягає.

Суд звертає увагу позивача, що на стадії відкриття виконавчого провадження за відсутності відомостей про добровільне виконання судового рішення державний виконавець зобов`язаний винести постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, а стягнення цих коштів відбувається за результатами виконання судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.

Разом з тим, відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

За таких обставин, винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження не порушує прав позивача, оскільки необхідність його стягнення вирішується державним виконавцем в процесі виконання чи після закінчення виконавчого провадження. Добровільне виконання судового рішення є підставою для звільнення боржника від покладення на нього за результатами виконання витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

Перевіряючи правомірність накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення, суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником у встановлений державним виконавцем строк, який встановлюється у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Встановлений Законом №1404 механізм накладення штрафів передбачає відповідальність боржника, якщо після початку примусового виконання рішення та за умови обізнаності про вчинення виконавчих дій, боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №580/10357/21 за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити дії.

При цьому вказаною ухвалою суду поновлено строк на апеляційне оскарження вищенаведеного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону №1404 виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Отже, станом на дату винесення постанови про накладення штрафу 26.08.2022 у Департаменту патрульної поліції існували об`єктивні причини невиконання судового рішення, оскільки тривало апеляційне провадження і у випадку скасування судового рішення в апеляційному порядку, останній не зобов`язаний проводити відповідні виплати.

Більш того, з 14.07.2022 існували підстави для зупинення виконавчого провадження в силу прямої вказівки ч. 1 ст. 38 Закону №1404.

Викладене у постанові про накладення штрафу твердження про відсутність інформації щодо виконання судового рішення, суд оцінює критично, оскільки державний виконавець повинен перевірити наявність або відсутність поважних причин щодо невиконання судового рішення і вже потім вирішувати питання про накладення штрафу.

Суд звертає увагу, що Законом №1404 встановлена відповідальність у вигляді штрафу за невиконання судового рішення, однак позивача не може бути притягнуто до відповідальності за відсутність у державного виконавця інформації про перебіг виконання судового рішення, оскільки це не передбачено законом.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів невиконання боржником судового рішення без поважних причин, тому оскаржена постанова про накладення штрафу від 26.08.2022 у виконавчому провадженні №69202566 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця в частині не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження, суд зазначає, що про виконання судового рішення Департамент патрульної поліції повідомив державного виконавця листом від 17.10.2022 №14257/41/5/05-2022, який надійшов до відповідача 26.10.2022 та зареєстрований за вх. №11960.

В свою чергу, позивач звернувся за судовим захистом 21.10.2022, тобто до отримання відповідачем відомостей щодо виконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, судовому захисту підлягають лише порушені права, натомість державним виконавцем не вирішувалось питання про закінчення виконавчого провадження до звернення Департаментом патрульної поліції за судовим захистом, оскільки інформацію про виконання судового рішення виконавцем отримано 26.10.2022, а до суду позивач звернувся 21.10.2022.

Як наслідок, в суду відсутні підстави вважати порушеними права позивача станом на дату звернення за судовим захистом, тому в цій частині позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костюченко А.П. про накладення штрафу від 26.08.2022 у виконавчому провадженні №69202566.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ) на користь Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО