Справа № 332/2751/22
Суддя: Ретинська Ю. І.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2751/22
Провадження №: 2-а/332/43/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2022 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Ретинської Ю.І., секретаря судового засідання Божко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.10.2022 стосовно нього було складено протокол та винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Вважає постанову необґрунтованою та передчасною, яка підлягає скасуванню. Так, позивач зазначив, що він не проходив строкову службу, бо ще у 2009 році через низку захворювань був визнаний непридатним до військової служби та знятий з військового обліку. З початку військового вторгнення російської федерації до України він не отримував жодних повісток з військкомату. У серпні 2022 він вирішив вступити на денну форму навчання до Класичного приватного університету «Інституту здоров`я, спорту і туризму імені Т. Самойленко КПУ». Однак, через військовий стан він не міг подати весь пакет документів, а саме військовий квиток, якого в нього не було.

З метою отримання військового квитка, 12.10.2022 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Там йому повідомили про необхідність проходження додаткової медичної комісії. Сама комісія була формальною, протягом години він пройшов усіх лікарів, а через годину йому поставили штамп, що він придатний до військової служби та одразу вручили мобільне розпорядження. У зв`язку із відмовою отримувати документи, 13.10.2022 був складений протокол № 50 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

18.11.2022 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, адже вважає позов необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Так, 11.10.2022 гр. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про видачу військово-облікового документа. З цією метою 12.10.2022 гр. ОСОБА_1 отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії. На підставі довідки комісії від 12.10.2022 гр. ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби. Висновок оскаржений не був. 12.10.2022 позивачу було видано військово-обліковий документ - Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 . Відповідно до висновку ОСОБА_1 підлягав зарахуванню до мобілізаційного ресурсу для призову на військову службу та визначення призначення на воєнний час. 12.10.2022 військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від визначення призначення на воєнний час та отримання мобілізаційного розпорядження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також п. 2 ч. 1 дод. 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою КМ України від 07.12.2016 року № 921, в зв`язку з чим підлягав притягненню до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2022 було прийнято адміністративний позов до провадження. Справу призначено до судового розгляду на 21.11.2022.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягав.

Представник відповідача Сікора І.В. у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.77 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.

Таку правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд сформулював у постановах від 11 квітня 2019 року (провадження № 51-9182км 18), від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км 18).

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Норма вказаної статті є бланкетною нормою, у диспозиції якої не встановлено певних правил поведінки і при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Так, абзацом 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, в тому числі, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;

Відповідно до п. 2 ч .1 додатку 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних , затвердженого Постановою КМ України від 07.12.2016 року № 921 Призовники і військовозобов`язані , в тому числі, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних;

Судом встановлено, що у жовтні місяці позивач ОСОБА_1 з метою отримання військового квитка звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний факт жодною з сторін не оскаржується.

З цією метою, та з урахуванням вимог розділу 3 п.3.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра Оборони України № 402 від 14.08.2008, ч. 1 та ч.. 2 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 було видано направлення на проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі довідки військово-лікарської комісії від 12.10.2022 № 130 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби (а.с. 32). До матеріалів справи також долучена карта обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відповідно до якої лікарі: терапевт, хірург, офтальмолог, лор дерматолог, психіатр та стоматолог зробили відмітки про придатність (а.с. 33).

Довідка військово-лікарської комісії № 130 не була оскаржена позивачем.

Позивачем до позовної заяви були надані певні медичні документи (а.с. 14-18), однак жоден з них не спростовує висновки військово-лікарської комісії від 12.10.2022. Іншого медичного висновку про непридатність військовозобов`язаного ОСОБА_1 до військової служби в якості доказу надано не було.

Відповідно до висновку військово-лікарської комісії ОСОБА_1 підлягав зарахуванню до мобілізаційного ресурсу для призову на військову службу під час мобілізації.

12.10.2022 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від визначення призначення на воєнний час та отримання мобілізаційного розпорядження, що підтверджується Актом про відмову від отримання мобілізаційного розпорядження (а.с. 34-36). Цей факт не спростовується самим позивачем.

13.10.2022 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_5 м Запоріжжя ОСОБА_2 , був складений протокол про адміністративне правопорушення № 50 відносно ОСОБА_1 (а.с. 11).

Того ж дня була винесена Постанова № 50 за справою про адміністративне правопорушення. З постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також п. 2 ч. 1 дод. 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою КМ України від 07.12.2016 № 921. Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, притягнутий до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн (а.с. 13).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, і також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі наведеного, оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, постанова в справі про адміністративне правопорушення № 50 від 13.10.2022 року за формою і змістом відповідає вимогам ст. ст. 255, 256, 283 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу накладено на позивача в межах санкції ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.77, 205, 241,268, 271,286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 26.12.2022.

Суддя Ю.І. Ретинська