Справа № 120/4567/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 грудня 2022 р. Справа № 120/4567/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №39 від 30.03.2022 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів роботи: з 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988 оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року на першій сторінці не читається печатка підприємства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Окремо зазначає, що позивачу не зараховано до страхового стажу наступні періоди роботи: з 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року на першій сторінці не читається печатка підприємства. Страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Відтак, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу у позивача, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої зазначено, що виявлений відповідачем недолік при оформленні трудової книжки у вигляді нечитабельності печатки на титульному аркуші не може вважатися достатньою підставою для неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи позивача, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем. Крім того, на підтвердження періоду роботи позивача з 31.01.1980 по 28.06.1980 додатково надано архівну довідку ч-5 від 06.05.2022 року.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 від 27.06.1980, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , позивач працював: з 31.01.1980 по 28.06.1980 - трактористом по 4 розряду у СУ Машстрой-1; з 09.07.1980 по 04.05.1981 - електрослюсарем 3 розряду у Харківському спеціалізованому монтажно-налагоджувальному управлінні треста Союзмясомолмонтаж; з 27.05.1981 по 27.05.1983 проходив службу в рядах радянській армії; з 20.10.1983 по 12.09.1984 - трактористом п`ятого розряду в Хмельницькому ПМК-208; з 13.10.1984 по 31.10.1984 - трактористом у колгоспі; з 19.11.1984 по 24.06.1985 - трактористом у Хмільник Сільгоспхімія; з 26.07.1985 по 28.08.1987 - машиніст бульдозера по п`ятому розряду у тресті Сургутстройгаз район Крайньої Півночі; з 31.08.1987 по 15.10.1988 - трактористом колгоспу Прогрес; з 09.03.1989 по 20.05.1994 трактористом "Сальниця сільпо".

17.02.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додав наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, військовий квиток, диплом про навчання, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р., довідку про зміну назви організації, довідки про прийняття на роботу (навчання), трудову книжку НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 39 від 30.03.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. Зі змісту вказаного рішення видно, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи: 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988 оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року на першій сторінці не читається печатка підприємства.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 11 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 28 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справ, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (17.02.2022) позивач досяг 60-річного віку ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням № 39 від 30.03.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. При цьому відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988 оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року на першій сторінці не читається печатка підприємства. Відповідачем визнано страховий стаж позивача 27 років 01 місяць 11 днів.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на нечитабельність печатки підприємства на першій сторінці трудової книжки позивача, як на підставу для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи в трудовий стаж позивача, з підстав вказаних в рішенні № 39 від 30.03.2022.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обгрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що записи про періоди роботи позивача з 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988 містяться в його трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року.

Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивача з 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988, а записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, позивач відповідає встановленим законом вимогам для призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 39 від 30.03.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача про відмову в призначені пенсії та його скасування, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року, а саме з 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №608 від 17.02.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Суд також зауважує, що в позовній заяві представником позивача вказано, що орієнтовний розмір судових витрат, крім судового збору, становить 5000 грн витрати на правову допомогу.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів понесення відповідних витрат на правову допомогу.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №39 від 30.03.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.06.1980 року, а саме з 31.01.1980 по 28.06.1980; з 09.07.1980 по 04.05.1981; з 20.10.1983 по 12.09.1984; з 26.07.1985 по 28.08.1987; з 30.08.1981 по 15.10.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №608 від 17.02.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 793,92 грн. (сімсот дев"яносто три гривні дев"яносто дві копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна