Справа № 440/1574/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 р. Справа № 440/1574/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2022, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, по справі № 440/1574/22

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської міської ради (далі по тексту - відповідач, міська рада), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської міської ради від 16.11.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею у власність;

- зобов`язати Полтавську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га відповідно до поданої заяви від 28.03.2021 (вхідний №004.1.1-11/3089 від 29.03.2021) для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі № 440/9011/21 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та видано рішення від 16.11.2021, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з огляду на недотриманням вимог частин 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, що на думку позивача, є протиправним та не відповідає фактичним обставинам, оскільки заява ОСОБА_1 від 28.03.2021 та додані до неї матеріали були подані з дотриманням вимог законодавства, бажана земельна ділянка перебуває у комунальній власності та за даними Державного реєстру прав на нерухоме майно є вільною, а отже підстав для відмови, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не існувало.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 по справі №440/1574/22 адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Полтавської міської ради (ідентифікаційний код 24388285, вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 10 рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради Полтавської області від 16.11.2021 «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади».

Зобов`язано Полтавську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2021 (вх. №П04.1.1-11/3089 від 29.03.2021) щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Полтавської ОТГ з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 по справі № 440/1574/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ; розгляд апеляційної скарги проводити за участю представника Полтавської міської ради.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на момент звернення позивача до Полтавської міської ради із заявою від 28.03.2021 земельна ділянка, яку позивач виявив бажання отримати у власність, не перебувала у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади, а відповідно у Полтавської міської ради були відсутні повноваження щодо вирішення по суті порушеного у заяві позивача питання.

Крім того, за змістом норми ст. 118 ЗК України графічні матеріали, які подані заявником (позивачем) до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинні містити не лише підтвердження про бажане місце розташування запитуваної земельної ділянки, а й свідчити про те, що вона є вільною. Водночас, земельна ділянка, дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої мав намір отримати позивач, згідно з графічними матеріалами входить в межі сформованої земельної ділянки площею 12,4069 га з кадастровим номером: :00:012:0053, яка відповідно до рішення 3 сесії Ковалівської сільської ради щодо виділення земель запасу для ведення (селянських) фермерських господарств від 02.11.1992 року, знаходиться в користуванні СФГ "Коломак" на підставі Державного акту на право постійного користування Б№048/95-444. Разом з цим, надані позивачем матеріали не підтверджують, що вказана земельна ділянка перебувала у комунальній власності та була вільною (відсутнє погодження землекористувача на вилучення у нього бажаної позивачем земельної ділянки).

Вважав, що суд першої інстанції помилково послався на пункт 6 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України, який зобов`язував переоформити право постійного користування на право власності або право оренди, оскільки рішенням №5-рп/2005 від 22.09.2005 року Конституційного Суду України вказаний пункт визнано неконституційним. Також повідомив, що СФГ «Коломак» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання за ним права постійного користування земельними ділянками кадастровий номер :00:012:0053, площею 12,4069 га, кадастровий номер :00:012:0052, площею 9,5931 га., які розташовані на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, права на які посвідчені Державними актами на право користування землею Б№048195-444 та Б№048195, а ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.04.2022 року у справі № 917/316/22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

З приводу заявленої у заяві позивача від 28.03.2021 вимоги про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.08.2019 по справі № 10640/4434/18, вказав, що саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, оскільки безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян є правом, а не обов`язком органу місцевого самоврядування.

Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Наполягав, що внаслідок ігнорування відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 по справі № 440/1574/22 та безпідставної відмови у наданні відповідного дозволу з надуманих причин, позивач вдруге змушений звертатися до суду за захистом прав та інтересів. Наголошує, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Полтавської міської ради, що підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 06.06.1996.

ОСОБА_1 звернувся до Полтавської міської ради із заявою від 28.03.2021 (вхідний №П04.1.1-11/3089 від 29.03.2021) про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Полтавської ОТГ із подальшою передачею у власність, до якої було додано: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію посвідчення ветерана військової служби, копію медичного висновку.

За результатами розгляду вказаної заяви листом Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради від 22.04.2021 №01-04-01.2-07/762 позивача повідомлено, що за наявними в управлінні даними земельна ділянка, орієнтовною площею 2,0 га, яка зазначена на графічних матеріалах, входить в межі сформованої земельної ділянки площею 12,4069 га з кадастровим номером :00:012:0053, а тому дане питання буде винесене на розгляд постійних комісій Полтавської міської ради після прийняття земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0053 у комунальну власність Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради в установленому порядку.

На засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, охорони довкілля, природокористування Полтавської міської ради від 16.06.2021 запропоновано лист ОСОБА_1 взяти до відома.

Вважаючи, що відповідачем Полтавською міською радою допущено бездіяльність, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства від 28.03.2021 (вхідний №1051/0611П04.1.1-11/3089 від 29.03.2021), позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі № 440/9011/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Полтавської міської ради, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Полтавської ОТГ. Зобов`язано Полтавську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2021 року (вхідний №П04.1.1-11/3089 від 29 березня 2021 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Полтавської ОТГ.

Пунктом 10 рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради "Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади" вирішено розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) за рахунок сформованої земельної ділянки кадастровий номер :00:012:0053, що перебуває у комунальній власності, яка знаходиться на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади та відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) за рахунок сформованої земельної ділянки кадастровий номер :00:012:0053 у зв`язку з недотриманням вимог частини 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи рішення Полтавської міської ради від 16.11.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 10 рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради Полтавської області від 16.11.2021 суд першої інстанції виходив з їх правомірності, оскільки під час розгляду справи відповідачем не доведено факту перебування спірної земельної ділянки у користуванні іншої особи та відповідності поданої позивачем заяви щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 28.03.2021 вимогам законодавства. Також було встановлено, що в оскаржуваному рішенні Полтавської міської ради не зазначено інших підстав для висновку про невідповідність поданої позивачем заяви вимогам частини 6 статті 118 ЗК України та відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України

На переконання суду першої інстанції, за відсутності державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування СФГ "Коломак" земельною ділянкою площею 12,4069 га з кадастровим номером :00:012:0053, посилання відповідача, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, на перебування спірної земельної ділянки у користуванні СФГ "Коломак" з урахуванням виписки з рішення 13-ї сесії Ковалівської сільської ради народних депутатів від 02 листопада 1992 року, виписки з рішення 14-ї сесії Ковалівської сільської ради народних депутатів від 25 лютого 1993 року та ненадання позивачем до заяви від 28 березня 2021 року згоди такого землекористувача, є безпідставним та необґрунтованим.

При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Полтавську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га суд першої інстанції зазначив, що не вправі виходити за межі предмету доказування у справі та встановлювати наявність/відсутність інших підстав для надання/ненадання дозволу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає таке.

В силу приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Положеннями частин 1 - 5 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.

Згідно із частиною 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 6 наведеної норми передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За змістом частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

За змістом пункту "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні"(надалі - Закон № 280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З огляду на вимоги частини 2 статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим та цілком узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2019 року у справі № 820/688/17, відповідно до якої рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може відповідати критеріям, установленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не надає чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причини (причин), які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання.

Так, частиною 7 статті 118 ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або відмову в наданні такого дозволу.

Так само, частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування, виконані усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.10.2018 у справі №806/1316/18 зазначив, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, який визначений ч.7 ст. 118 ЗК України, є вичерпним. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту спірного рішення та підтверджено у суді апеляційної інстанції, відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, обмежився виключно посиланням на положення частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням виписки з рішення 13-ї сесії Ковалівської сільської ради народних депутатів від 02 листопада 1992 року, виписки з рішення 14-ї сесії Ковалівської сільської ради народних депутатів від 25 жовтня 1993 року без наведення конкретних причин та умов, за яких він дійшов висновку про наявність підстав для відмови.

Колегія суддів зауважує, що невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Однак, спірне рішення не містить посилань на такі конкретні обставини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а також надання оцінки усім фактам та обставинам, що мають значення.

З огляду на те, що відповідачем не надано заявнику обґрунтованих пояснень та не наведено будь яких конкретних доводів щодо того, що обрана ним земельна ділянка через її місце розташування порушує вимоги законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, слід дійти висновку, що прийняте відповідачем рішення не містить вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Колегія суддів також зауважує, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

У пп. 70 - 71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, п. 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, п. 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, п. 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, п. 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74 від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119.

Враховуючи, що спірне рішення відповідача не містить пояснень яким конкретно вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не відповідала подана позивачем заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, останнє є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції того, що на час звернення позивача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою спірна земельна ділянка не перебувала у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади, а знаходилася у користуванні СФГ "Коломак" на підставі державного акту на право постійного користування 1992 року, є неприйнятними, оскільки відповідачем такі обставини не зазначені у якості підстав відмови у наданні дозволу у оскаржуваному рішенні, а тому не можуть свідчити про недотримання позивачем вимог частин 6 та 7 статті 118 Земельного Кодексу України.

Щодо висновків суду першої інстанції, що за відсутності у Державному земельному кадастрі відомостей про наявність у користуванні інших осіб спірної земельної ділянки безпідставним є посилання відповідача, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, на перебування спірної земельної ділянки у користуванні СФГ "Коломак" відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, виданого іншій особі після набрання чинності ЗК України 2001 року, оскільки не посвідчує такого права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 10 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-УІ від 07.07.2011 земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини від умерлої, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.05.2020 по справі № 369/5489/18, відсутність реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі земель не позбавляє особу права користування земельною ділянкою, а лише впливає на порядок внесення відомостей про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Крім того, пунктом 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

У рішенні № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року Конституційний Суд вказав, що із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу. Громадяни набули права приватної власності щодо зазначених земельних ділянок на підставі наведених положень Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, Декрету (15-92), зазначених указів Президента України за рішеннями відповідних місцевих рад та районних державних адміністрацій.

З наведеного слідує, що у разі якщо право користування спірною земельною ділянкою набуто особою до прийняття ЗК України (1999 року) та у відповідності до вказаних вище положень ст. 173 та розділу X «Перехідні положення» ЗК України не припинено, за користувачем зберігається право постійного користування земельною ділянкою, яке посвідчено державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

При цьому, факт відсутності у Державному земельному кадастрі відомостей про перебування земельної ділянки у користуванні особи, за наявності документу, який беззаперечно свідчить про належність йому такої ділянки на праві постійного користування, не може бути підставою, зокрема, для надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказаної земельної ділянки іншій особі.

Разом з цим, до заяви про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою від 28 березня 2021 року позивачем додано графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, яку позивач бажає отримати у власність за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0053 /а.с.39/.

Відповідачем до матеріалів справи залучено копію довідки Виконавчого комітету Ковалівської міської ради Полтавського району, з якої вбачається, що станом на 12 березня 2020 року земельною ділянкою площею 12,4069 га з кадастровим номером :00:012:0053 користується СФГ "Коломак" на підставі Державного акту на право постійного користування Б№04895/а.с.44/

При цьому, відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 11.03.2020 №292/123-20 державний акт на ОСОБА_2 зареєстрований в Книзі реєстрації Державних актів Селянсько-/фермерського/підприємств на території Ковалівської сільської ради серія Б№048/95-444, однак в управлінні - відсутній.

Колегія суддів зазначає, що у зв`язку з втратою Державних актів на право користування землею СФГ «Коломак» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання за ним права постійного користування земельними ділянками кадастровий номер :00:012:0053, площею 12,4069 га, кадастровий номер :00:012:0052, площею 9,5931 га., які розташовані на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції жодних рішень в судовому порядку про визнання права постійного користування прийнято не було, копія Державного акту на право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:012:0053, площею 12,4069 га, яким би підтвердилось право постійного користування СФГ «Коломак», учасниками справи до матеріалів справи не надавалася.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що на час прийняття рішення 9 сесії 8 скликання Полтавської міської ради від 16.11.2021 "Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади", спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності Полтавської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №292464228 від 24.12.2021, в якій міститься запис про право власності /довірчої власності: 41586447 від 15.04.2021 року (а.с.9).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає недоведеними твердження апелянта про перебування бажаної позивачем земельної ділянки на праві постійного користування у СФГ «Коломак».

Колегія суддів звертає увагу, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №826/5735/16). Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом, про що Велика Палата Верховного Суду зазначила у постановах від 23.01.2019 у справі №308/10112/16-а, від 18.12.2019 у справі №160/4211/19.

Враховуючи встановлені у справі обставини та прийняття відповідачем рішення без наведення (встановлення) вичерпних підстав, передбачених статтею 118 ЗК України, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Полтавської міської ради повторно розглянути заяву позивача від 28.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про додержання судом першої інстанції при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 по справі № 440/1574/22 в частині задоволення позову норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в останній, висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2022 по справі № 440/1574/22 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій