Справа № 211/8322/21
Суддя: Ткаченко С. В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/8322/21
Провадження № 2-а/211/30/22
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.,

при секретарі Мариненко Е.П.,

за відсутності: сторін у справі,

розглянувши в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з вимогами про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5158621 від 17.12.2021 та закриття справи. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що не погоджується із винесеною відносно нього постановою, порушень правил дорожнього руху не вчиняв (відсутній умисел), доказів такого порушення немає, вважає постанову безпідставною і незаконною, винесеною з порушенням законодавства.

Ухвалою суду від 21.03.2022 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляд справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений.

01.06.2022 від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в особі представника Новікової С.А. до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначено, що оскаржувана постанова винесена на законних підставах. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, підтверджується постановою, окрім того, позивач у позовній заяві підтвердив порушення ним ПДР. Отже, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної постанови немає. Просила розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5158621 від 17.12.2021, винесеної інспектором Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Сошком Денисом Олеговичем, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, із накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Відповідно до вказаної постанови позивач 17.12.2021 о 17:21:11 год. у м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 1, керував транспортним засобом «Geely Emgrand 7» д.н.з. НОМЕР_1 , в котрому не підсвічений номер в нічний час доби, чим порушив п. 2.9. в) Правил дорожнього руху. Постанову винесено за участі позивача, в якості додатків до постанови не долучено жодного доказу (а.с. 3).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Ураховуючи положення статей 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Водночас важливим є дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності, установленого КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.9. (в) водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Будь-яких доказів порушення позивачем п. 2.9. "в" ПДР України відповідачем не надано до відзиву не долучено жодних доказів, а лише констатовано факти викладені, в оскаржуваній постанові.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі N 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Позивач окремо зауважив, що з рішенням інспектора він не погоджується, факту порушення Правил дорожнього руху не визнає. Представник відповідача будь-яких доказів ( зокрема відеозапису ) на підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху суду не надав.

Позивач заперечив факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останнього, посилається на грубе порушення вимог законодавства при складанні протоколу.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Таким чином, суд встановив те, що на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідач відповідно до статті 251 КУпАП не надав будь-яких доказів та при цьому такі докази не зазначені в оскаржуваній постанові.

Враховуючи те, що складена відповідачем постанова про вчинення адміністративного правопорушення не підтверджує факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, а інших доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відповідач не надав, суд приходить до переконання, що відповідач притягнув позивача до відповідальності за відсутності доказів вчинення останнім відповідного правопорушення.

Разом з тим постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом, як належний та допустимий доказ в розумінніст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, є не доведеним.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП відносно позивача, закриттю. У задоволенні позовних вимог в частині визнання постанови незаконною відмовити на підставі ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 454,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 245, 247, 251, 258, 293 КУпАП, ст. ст. 72-78, 139, 194, 205, 229, 245, 246, 250, 268, 286 КАС України, суддя

вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5158621 від 17.12.2021, на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 850 гривень за ч. 6 ст. 121 КУпАП України, винесену інспектором Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Сошком Денисом Олеговичем.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 454 ( чотириста п`ятдесят чотири ) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко