Справа № 520/1916/22
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2022 року № 520/1916/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» (м. Харків, вул. Свистуна, 2 Б) про визнання неправомірним наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні та зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року. Зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м.Харків» сплатити компенсацію в якості втраченої частини заробітної плати внаслідок неправомірно виданого наказу № 82 від 28.05.2020 року за період з 1 серпня 2020 року працівникам Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків»: Водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 . Зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» сплатити компенсацію в якості оплати праці при суміщенні професій і виконанні обов`язків кондуктора тролейбуса в період з 8 грудня 2018 року: Водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 31.01.2022 відкрито спрощене провадження по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства "Тролейбусне депо № 3 м. Харків".

При цьому позивач, шляхом викладення позовних вимог, просив суд: визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні та зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року. Зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м.Харків» сплатити компенсацію в якості втраченої частини заробітної плати внаслідок неправомірно виданого наказу № 82 від 28.05.2020 року за період з 1 серпня 2020 року працівникам Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків»: Водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 . Зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» сплатити компенсацію в якості оплати праці при суміщенні професій і виконанні обов`язків кондуктора тролейбуса в період з 8 грудня 2018 року: Водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 .

Таким чином у даному випадку, позивачем в якості відповідача визначено Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3 м. Харків", яке не є суб`єктом владних повноважень, а спір стосується вирішення трудових відносин, але при цьому позивач не перебуває на посадах публічної служби, а відтак між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1 - 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач просить суд визнати неправомірним наказ директора Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Курочки О.В. № 82 від 28 травня 2020 року про скасування наказу № 13 від 21 січня 2020 року та встановлення в бік зменшення з 1 серпня 2020 року мінімального розміру часової тарифної ставки робітника 1-го розряду основного виробництва у розмірі 17,64 гривні та зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» поновити працівникам попередні умови праці, що врегульовувались наказами № 13 та № 14 від 21 січня 2020 року. Зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м.Харків» сплатити компенсацію в якості втраченої частини заробітної плати внаслідок неправомірно виданого наказу № 82 від 28.05.2020 року за період з 1 серпня 2020 року працівникам Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків»: Водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» ОСОБА_1 . Зобов`язати керівництво Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» сплатити компенсацію в якості оплати праці при суміщенні професій і виконанні обов`язків кондуктора тролейбуса в період з 8 грудня 2018 року: Водію тролейбуса 3 класу Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» Бруснікіну Андрію Володимировичу.

Отже, враховуючи викладене, суд зазначає, що у даному випадку, позивачем в якості відповідача визначено Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3 м. Харків", яке не є суб`єктом владних повноважень, а спір стосується вирішення трудових відносин, але при цьому позивач не перебуває на посадах публічної служби, а відтак між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір.

Аналізуючи норми положення ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, взаємовідносини між позивачем та відповідачем не є публічно-правовими, оскільки, такі правовідносини ґрунтуються на трудових відносинах, а тому порушені позивачем питання перебувають поза межами адміністративної юрисдикції.

Слід зазначити, що вказані правовідносини за суб`єктним складом їх учасників не відносяться до публічно-правових, оскільки позивачем є фізична особа, а відповідачем - комунальне підприємство, діяльність якого не передбачає здійснення владних управлінських функцій, в тому числі і на виконання делегованих повноважень, та він є суб`єктом владних повноважень в контексті пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

У пункті 24 рішення в справі Сокуренко і Стригун проти України від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі Занд проти Австрії від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен бути пред`явлений до розгляду в порядку цивільного судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

Згідно статті 221 Кодексу законів про працю України трудові спори розглядаються, у тому числі районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

В силу положень статті 107 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

Разом з тим слід зазначити, що індивідуальні спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що між сторонами у даному випадку відсутній публічно-правовий спір, отже позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен бути пред`явлений до розгляду в порядку цивільного судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.239 КАС України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 5, 19, 20, 238, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Тролейбусне депо №3 м. Харків» (м. Харків, вул. Свистуна, 2 Б) про визнання неправомірним наказу, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Єгупенко