Справа № 554/10558/22
Суддя: Січиокно Т. О.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/554/171/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді Січиокно Т.О.,

за участю секретаря Указної Н.Ю.,

представника позивача Богуш М.К.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в залі суду, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом представника позивача Богуш Марини Костянтинівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог

28.09.2022 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення завідувача СОЗНМРВ Миргородського відділу УДМС у Полтавській області Гусаренка М. № 13 від 06.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянку російської федерації ОСОБА_1 , яке затверджено 06.09.2022 року начальником Миргородського відділу УДМС у Полтавській області Литвишко М. та продовжити строк перебування ОСОБА_1 на території України на період воєнного стану та протягом 30 днів після його скасування чи припинення.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та прибула легально на територію України. 06.09.2022 року завідувачем СОЗНМРВ Миргордського відділу УДМС у Полтавській області Гусаренком М. незаконно прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 та зобов`язано її покинути територію України в термін до 26.09.2022 року, оскільки остання не додержалась правил перебування в Україні, встановлених для іноземців та осіб без громадянства, порушивши терміни перебування в Україні, оскільки не враховано, що вона притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та їй призначено покарання у вигляді штрафу, який сплатила. На теперішній час відсутні підстави, які б дозволяли примусове повернення в країну походження чи третю країну, вона має підстави набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народилася в Україні (УРСР) в місті Селидове Донецької області та планувала звернутися з відповідними документами до територіального органу ДМС. З метою вирішення питання щодо набуття громадянства та отримання на період оформлення документів посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача, однак через війну, розпочату російською федерацією проти України, було припинено прийом документів Державною міграційною службою України, а отже таке право реалізувати неможливо. ОСОБА_1 має бабусю, яка проживає одиноко та потребує за станом здоров`я стороннього догляду.

Крім того, відносно позивача існують обставини, які відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняють її примусове повернення, зокрема, життю позивача на території країни походження загрожує небезпека за ознаками політичних переконань, тому що вона не згодна з політикою держави, громадянкою якої є.

2 Позиція учасників справи

2.1 Позиція позивача в справі

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

2. 2 Позиція відповідача в справі

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволеня позову.

31.10.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав того, що ОСОБА_1 перебувала на території України більше 90 днів та самостійно територію України не залишила, у зв`язку з чим за порушення міграційного законодавства на останню було складено відповідний протокол та її притягнуто до адмінстративності у виді штрафу, який та сплатила, фактично погодившись з правопорушенням. Обставини, які б відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», забороняли примусове повернення в країну походження чи третю країну не виявлено. З приводу захисту в Україні, добровільного повернення на батьківщину до органів чи підрозділів ДМС за місцем тимчасового перебування в період незаконного перебування ОСОБА_1 не зверталася. Отже, рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки російської федерації ОСОБА_1 є законним, обґрунтованим та прийнятим відповідно до чинного законодавства, оскільки та незаконно на теперішній час перебуває в україні.

3. Процесуальні дії в справі

30.09.2022 року ухвалою суду відкрито провадження в справі в спрощеному порядку, з викликом учасників справи.

4. Встановлені судом обставини справи

ОСОБА_1 являється громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина російської федерації (а.с.12).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Селидове , Донецької області, Україна (а.с.14).

01.09.2022 року за підписом начальника Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області на адресу начальника Миргородського відділу УДМС у Полтавській області М.Литвишко направлено подання про повернення з України громадянки рф ОСОБА_1 (а.с.69).

Відповідно до рішення №13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, прийнятого 06.09.2022 року завідувачем СОЗНМРВ Миргордського відділу УДМС у Полтавській області Максимом Гусаренко, затвердженого 06.09.2022 року начальником Миргородського відділу УДМС у Полтавській області Марією Литвишко, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку рф ОСОБА_1 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 26.09.2022 року (а.с.10-11).

Постановою Миргородського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 01.09.2022 ОСОБА_1 притягнено до відповідальності за порушення ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн, який остання сплатила, винесену постанову не оскаржила (а.с.9-10). Як вбачається зі змісту вказаної постанови 01.09.2022 року о 09 годині за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено факт порушення правил перебування в Україні громадянкою російської федерації ОСОБА_1 , яка останнього разу, в`їхавши на територію України 06.12.2021 року, не виїхала після закінчення відповідного терміну перебування та проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з України. (а.с.70-71).

Крім того, ОСОБА_2 є бабусею позивач,а являється громадянкою російської федерації та має посвідку на проживання на території України, що вбачається з копії посвідки серії ДН номер 46-63/Д/08 (а.с.56).

Згідно копії письмових пояснень ОСОБА_1 , остання у наданих поясненнях завідувачу сектору ОЗНМРВ Миргородського відділу УДМС у Полтавській області М.Гусаренку від 01.09.2022 вказала причиною її незаконного перебування в країні, як відсутність коштів (а.с.71).

5. Джерела права та висновки суду

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі Закон України № 3773-VI).

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150.

Згідно з п. 2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 5 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Отже, законність перебування на території України громадян російської федерації та осіб без громадянства обчислюється з урахуванням вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.

Відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України та російської федерації від 16.01.1997, громадяни російської федерації мали право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

Згідно пп. 1 п. 6, п. 7, п. 8 Порядку строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону).

Згідно із частиною першою статті 31 Закону України № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України).

Суд бере до уваги, що позивач є громадянином російської федерації, строк його перебування на території України, визначений законом закінчився.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Заперечуючи проти адміністративного позову та наполягаючи на правомірності свого рішення, представник відповідача посилалися на те, що позивач перевищив термін перебування в Україні та із заявою про продовження строку перебування в Україні не зверталася, доказів протилежного суду не надав, відповідно рішення про примусове його повернення до країни походження є законним та прийняти відповідно до норм чинного законодавства.

Приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, відповідач виходив з того, що остання перевищила термін перебування та ухилялася від виїзду з території України, за що була притягнена до відповідальності, з заявою про продовження строку перебування на території України не зверталася.

Суд погоджується з вказаним рішення відповідача, оскільки на час прийняття такого рішення строк перебування ОСОБА_1 на території України перевищив 90 днів протягом 180 днів і строк її перебування на території України не був продовжений в установлений порядку.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до органів Державної міграційної служби України із заявою щодо продовження терміну її перебування на території України.

Таким чином, позивач не реалізував своє право на продовження строку тимчасового перебування на території України, не вжив заходів щодо продовження строку його перебування на території України, перевищив дозволений термін перебування на території України, чим порушив вимоги міграційного законодавства.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача та його представника щодо неможливості його примусового повернення до країни походження або третьої країни згідно з частиною 1 статті 31 Закону України № 3773-VI, виходячи з наступного.

Сама по собі позиція позивача щодо не підтримання країни-агресора не свідчить про наявність загрози його життю чи здоров`ю. Крім того, позивач не вживав заходів до отримання статуту біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту. Тому його доводи щодо можливої загрози життю та свободі чи його переслідування у разі поверненню до країни походження ґрунтуються лише на припущеннях. Тим більше, позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не лише до російської федерації.

Крім того, тривале проживання позивача в Україні, наявність родини в Україні, не є правовою підставою для автоматичного залишення її на території України поза межами встановлених строків, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушень міграційного законодавства України.

Крім того суд зауважує, що позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже після владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні він матиме змогу повернутися до своєї родини.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підставою прийняття рішення про повернення позивача слугував саме факт проживання позивача без відповідних документів, що дають право на проживання на території України. Позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України.

Таким чином, враховуючи зазначене, під час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення, відповідач правомірно виходив з того, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні та ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Враховуючи наведене, поданий адміністративний позов слід залишити без задоволення.

6.Вирішення питання судових витрат.

Матеріали справи не містять доказів понесених відповідачем судових витрат, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Керуючись статтями 241-245 ,288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

адміністративний позов представника позивача Богуш Марини Костянтинівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя: Т.О.Січиокно

Повний текст рішення виготовлено судом 02 грудня 2022 року.