Справа № 160/2524/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2022 року Справа № 160/2524/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
03 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень, просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 29.12.2021 року № 2202к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону конвойної служби № 2 ГУНП» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 10.01.2022 року № 26 о/с «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 .
- поновити на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції ОСОБА_1 з 11.01.2022 року.
- стягнути з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2022 року по день винесення рішення у даній справі у розмірі 79 296,18 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 7663,14 грн.
- стягнути з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 29.12.2021 року № 2202к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону конвойної служби № 2 ГУНП» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , а також наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 10.01.2022 року № 26 о/с «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 , протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки під час проведення службового розслідування не було враховано всі істотні обставини, що мають значення для прийняття висновку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.
На думку позивача, службове розслідування відносно ОСОБА_1 було проведено не повно та не об`єктивно, з явно вираженим ухилом на притягнення позивача до відповідальності (упереджено), без з`ясування усіх важливих обставин спірної події.
Позивач вважає, що в основу службового розслідування, висновки якого слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів, було покладено обставини, за які передбачено адміністративну відповідальність і які спростовані судовим рішенням, що набрало законної сили.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 року матеріали справи прийнято до провадження суддею та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 03.03.2022 року об 11:30 год.
Ухвалою витребувано від головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області всі матеріали, які стали підставою для проведення службового розслідування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі № 160/254/21. Зупинено провадження в адміністративній справі № 160/254/21 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними наказів та зобов`язання вчинити певні дії - до скасування правового режиму воєнного стану .
Ухвалою суду від 05.09.2022 року поновлено провадження у справі № 160/2524/22 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними наказів та зобов`язання вчинити певні дії.
Судове засідання призначено на 15 вересня 2022 року.
15.09.2022 року судове засідання не відбулося у зв`язку з із знаходження судді Ніколайчук С.В. на лікарняному.
Наступне судове засідання призначено на 22.09.2022 року, 18.10.2022 року.
13.10.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач висловлює незгоду з вимогами позивача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами службового розслідування підтверджується наявність в діях позивача склад дисциплінарного проступку п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 6 частини 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2 ч. 5 ст. 14, абз. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. «а» п. 19.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2021 року № 1036, абх. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, Присяги поліцейського, що виразилось у керуванні транспортним засобом у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, ігноруванні свого обов`язку не допускати керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру, до нього як до носія влади.
Позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших стосунків, які носять корисливий або протиправний характер.
Відповідач впевнений, що ОСОБА_1 скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ними своїх обов`язків, у зв`язку із чим такі дії є несумісними з вимогами, що пред`являються до особистих та моральних якостей працівника поліції.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
17.10.2022 року позивачем подано до суду письмову відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що у висновку службового розслідування відповідач відмежовується від обставин, які пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, при цьому чітко вказує на те, що службове розслідування й було призначено за фактом керування позивачем транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно саме цей факт в подальшому послугував підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення зі служби в поліції.
Позивач наголошує, що службове розслідування було проведено не повно та не об`єктивно з явно вираженим ухилом на притягнення позивача до відповідальності, без з`ясування всіх важливих обставин спірної події.
Наступне судове засідання призначено на 01.11.2022 року.
28.10.2022 року позивачем надано до суду додаткові пояснення до позову та відповіді на відзив, в обґрунтування яких зазначено, що він не вживав алкогольних напоїв, мав погане самопочуття та нервував, у зв`язку з чим підписав результати огляду.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 08.12.2021 року «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП від 10.11.2021 року № 2335» продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 10.11.2021 року № 2335, до 09.01.2022 року.
Підставою для видання такого наказу слугувало те, що станом на 08.12.2021 року справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу не розглянута, рішення не прийнято.
Тобто, сам відповідач посилався на справу про адміністративне правопорушення, а вже в самому висновку службового розслідування про постанову суду навіть не згадується.
На думку позивача, висновки службового розслідування зводяться лише до встановлення факту керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, позивач вважає, що відеофайли, які було подано відповідачем до суду у якості доказів, не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки на відео не зафіксовано факт керування транспортним засобом саме позивачем, а також з відеозаписів не вбачається ознак сп`яніння, що інкримінуються позивачу.
Відповідно до відеозапису, що міститься на компакт-диску, зроблений працівниками патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що в порушення вимог Інструкції відеозапис є зміненим, фрагментальним та не повним, тобто небезперервним. На компакт диску наявна лише відео з вирізаними проміжками часу.
На думку позивача, основним та беззаперечним доказом вчинення чи не вчинення особою діяння, яке пов`язане із керуванням транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (як адміністративного правопорушення) є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено вину або невинуватість особи.
01.11.2022 року задоволено клопотання сторін про продовження підготовчого провадження. Продовжено строк підготовчого провадження у справі № 160/2524/22 на 30 днів. Судове засідання призначено на 29.11.2022 року.
Ухвалою суду від 29.11.2022 року витребувано від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області довідку про розмір середньоденного та середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , складену відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Судове засідання призначено на 08.12.2022 року.
08.12.2022 року представником відповідача надано до суду витребувану довідку про середній заробіток ОСОБА_1 , складену відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Представником позивача надано до суду уточнену позовну заяву в частині вимог щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Розгляд справи призначено на 14.12.2022 року.
14.12.2022 року представником відповідача надано до суду додаткові пояснення, які долучено до матеріалів справи.
Представник позивача надав суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12. 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 20.12.2022 року.
14.12.2022 року представником позивача та представником відповідача складені письмові згоди про відсутність заперечень проти розгляду справи по суті 20.12.2022 року після закінчення підготовчого засідання.
В судове засідання, призначене на 20.12.2022 року з`явились представник позивача, представник відповідача, і судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, оскільки зібрано достатньо доказів та матеріалів для прийняття рішення у справі.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 28.08.2021 року по 10.01.2022 року проходив службу в органах Національної поліції України: перебував на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП, капрал поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 10.11.2021 року № 2335 «Про організацію проведення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом надзвичайної події за участю поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП капрала поліції ОСОБА_1 .
Підставою для прийняття вказаного наказу стало те, що 06.11.2021 року до керівництва ГУНП надійшла інформація про складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 275289 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесення постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4993893 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у відношенні позивача.
Як встановлено судом, 06.11.2020 року до ГУНП надійшла інформація про те, що цієї ж доби поліцейськими полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №275289 за ч. 1 ст. 130 КпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4993893 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у відношенні поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП капрала поліції ОСОБА_1
05.11.2021 року о 23.57 на вул. Січеславській, біля буд. № 28 у м. Кривий Ріг, екіпажем полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України за порушення п. 19.1а Правил дорожнього руху (керування транспортним засобом у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар) був зупинений легковий автомобіль «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням капрала поліції ОСОБА_1 , який керував поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови).
На місці зупинки в присутності двох свідків 06.11.2021 року о 00.36 поліцейський ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер Алкотест 6820» (прилад № ARHJ 0308). За результатами огляду було встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі ОСОБА_1 складає 1,34 проміле (тест № 476).
Опитані під час службового розслідування інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку ПП у місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України лейтенант поліції ОСОБА_2 та заступник командира взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку ПП у місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НП капітан поліції ОСОБА_3 пояснили, що 05.11.2021 року вони несли службу на патрульному автомобілі у складі екіпажу «Буран 152».
Зі слів опитаних поліцейських, 05.11.2021 року під час патрулювання у Покровському районі міста Кривого Рогу було виявлено легковий автомобіль «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_2 , який рухався по вул. Січеславській у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар.
Вказаний транспортний засіб був зупинений відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та під час спілкування з водієм, а саме ОСОБА_1 , у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.
У подальшому, поліцейськими екіпажу «Буран 152» було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд у встановленому законом порядку з метою встановлення стану сп`яніння. Останній погодився і у присутності двох свідків пройшов огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер Алкотест 6820». За результатами огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
З результатами проведеного огляду капрал поліції ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його особистим підписом у відповідному акті.
Надалі, лейтенантом поліції Цілюрик Ю.М. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Встановлено, що вказаний штраф у розмірі 510 грн. сплачений 08.11.2021 року.
Після складення у відношенні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у останнього було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_3 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами категорії «В».
У свою чергу, опитаний під час проведення службового розслідування капрал поліції ОСОБА_1 пояснив, що 05.11.2021 року о 19.00 він разом зі своїм знайомим за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав спиртні напої.
Приблизно о 00.10 год. 06.11.2021 року ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_2 , і поїхав до найближчого магазину «АТБ», щоб купити цигарки. Під час руху біля будинку № 28 по вул. Січеславській його зупинив екіпаж патрульної поліції, так як на автомобілі, яким він керував, не було увімкнено ближнє світло фар.
Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейські полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг запропонували йому пройти огляд в медичному закладі або на місці за допомогою спеціального пристрою «Драгер» з метою встановлення наявності чи відстуноті стану алкогольного або наркотичного сп`яніння.
Капрал поліції ОСОБА_1 погодився та пройшов огляд на місці. Тест показав наявність алкоголю у його організмі.
Під час проведення службового розслідування здійснено перегляд відеозаписів, наданих керівництвом полку ПП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України, якими підтверджено факт зупинки автомобіля «ВАС 2101», н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 та проходженням останнім огляду за допомогою спеціального пристрою «Драгер».
Крім цього, під час службового розслідування проведено телефонну бесіду зі свідком, який пояснив, що останнього було залучено в якості свідка при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.
У висновку зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу Національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет такого органу у очах громадськості та є несумісною із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують поліцейських, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Таким чином, як зазначено у висновку, результатами службового розслідування, встановлено, що 05.11.2021 року капрал поліції ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2101», н.з. НОМЕР_2 , у темну пору року без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив пункт 19.1а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Крім цього останній проігнорував свій обов`язок, як водія, не допускати випадків керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, незважаючи на вимоги НП України та керівництва ГУНП в Дніпропетровській області щодо недопущення порушень транспортної дисципліни та законності, тобто вчинив діяння, несумісне з його посадою, оскільки скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним обов`язків поліцейського.
Відповідач зробив висновок, що вина капрала поліції ОСОБА_1 у вчинені адміністративного проступку проявляється в прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним цих дій. Це порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості капрала поліції ОСОБА_1 та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 08.12.2021 року «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП від 10.11.2021 року № 2335» продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 10.11.2021 року № 2335, до 09.01.2022 року.
29.12.2021 року було складено та затверджено висновок про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП, капрала поліції ОСОБА_1 , відповідно до якого вставнолено, зокрема:
- факт надзвичайної події за участю поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП, капрала поліції ОСОБА_1 вважати таким, що знайшов своє об`єктивне підтвердження, а в діях окремих поліцейських Криворізького ВП ГУНП дисциплінарні проступки вважати встановленими;
- службове розслідування за фактом надзвичайної події за участю поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП, капрала поліції ОСОБА_1 , вважати завершеним;
- за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2 ч. 5 ст. 14, абз. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», підпункту «а» п. 19.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, Присяги поліцейського, що виразилось у керуванні транспортним засобом у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, ігноруванні свого обов`язку не допускати керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади, застосувати до поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП, капрала поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 29.12.2021 року № 2202к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону конвойної служби № 2 ГУНП» за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2 ч. 5 ст. 14, абз. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», підпункту «а» п. 19.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, Присяги поліцейського, що виразилось у керуванні транспортним засобом у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, ігноруванні свого обов`язку не допускати керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади, застосовано до поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП, капрала поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 10.01.2022 року № 26 о/с «По особовому складу» звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) капрала поліції ОСОБА_1 (0152376), поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, з 10.01.2022 року.
Не погоджуючись із наказами головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 29.12.2021 року № 2202к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону конвойної служби № 2 ГУНП», від 10.01.2022 року № 26 о/с «По особовому складу», вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", відповідно до частини першої статті 1 якого Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року N 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Принципи етики для працівників поліції визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 N 1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.
Частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.
Відповідно до статей 11, 12, 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.
Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
У пункті 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року N 893 (надалі - Порядок N 893) зазначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до положень п. 1, 4 розділу V Порядку N 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VI Порядку N 893).
Положеннями статті 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема: документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Згідно з приписами розділу VI та VII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції N 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.
Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно з статтею 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).
Враховуючи вищенаведене, суд зробив наступні висновки та звернув увагу на обставини справи,які не враховані відповідачем під час проведення службового розслідування.
Проте, суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В постанові суду зазначено, що із доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріалів не вбачається факт того, що останній дійсно керував транспортним засобом, більш того зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відеозаписи не додані до протоколу; ОСОБА_1 пояснив, що він мав сумніви щодо вірності результатів проведеного на місці зупинки огляду і питав про можливість пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, у чому йому було відмовлено.
Натомість, як встановив суд, поліцейський не забезпечив проходження ОСОБА_1 , який висловив незгоду з результатами огляду на місці зупинки і бажав пройти огляд у закладі охорони здоров`я, огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я і доказів на спростування пояснень ОСОБА_1 суду не надано.
Постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2021 року у справі № 212/10323/21 не оскаржувалась та набрала законної сили 04.01.2022 року.

У зв`язку з чим, суд не приймає до уваги твердження відповідача в частині того, що постанова Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2021 року у справі № 212/10323/21 не є належним та допустимим доказом відсутності у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, оскільки не спростовує підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , адже позивача звільнено за порушення Присяги, що виявилось у водінні авто у не тверезому стані,як зазначено у спірному наказі.

Суд звертає увагу, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 08.12.2021 року «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП від 10.11.2021 року № 2335» продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 10.11.2021 року № 2335, до 09.01.2022 року.

Підставою для видання такого наказу слугувало те, що станом на 08.12.2021 року справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу не розглянута, рішення не прийнято.

Тобто, сам відповідач посилався на справу про адміністративне правопорушення, проте не прийняв до уваги постанову суду за результатами розгляду матеріалів адміністративного правопорушення.

Висновки службового розслідування зводяться лише до встановлення факту керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який спростований рішення суду.

Щодо посилань відповідача на відеофайли, що надані до матеріалів справи, суд зазначає наступне.

На відео не зафіксовано факт керування транспортним засобом саме позивачем.

Так, судом встановлено, що транспортний засіб рухався без ввімкненого світла фар у темну пору, але водія встановити не можливо.

Тим більше, з доданого до матеріалів справи відео не вбачається за можливе встановити ознаки сп`яніння, що інкримінуються позивачу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п. п. 1 п. 2 розділу 1 Інструкції застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

За приписами пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Наведене свідчить, що з метою фіксації фактів порушення водіями Правил дорожнього руху України передбачено проведення поліцейськими відеозапису за допомогою відеореєстратора патрульної машини та нагрудних камер, які є належними та допустимими доказами, на підставі яких встановлюються фактичні обставини справи, у тому числі, доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

На переконання суду, метою обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

Порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу ІV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100.

Згідно з п. 3.5 Інструкції, після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Згідно з Інструкцією №100 працівникам патрульної поліції заборонено, зокрема, змінювати, редагувати, видаляти, копіювати, передавати третім особам або іншим чином поширювати відеозаписи, зроблені на нагрудну відеокамеру без дозволу начальника Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті.

Відповідно до наданого відповідачем до матеріалів справи відеозапису, що міститься на компакт-диску, зроблений працівниками патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що в порушення вищезазначених вимог Інструкції відеозапис є зміненим, фрагментальним та не повним, тобто небезперервним. На компакт диску наявна лише відео з вирізаними проміжками часу.

Крім того, дані відеозаписи не було додано до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, про що зазначено в постанові Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2021 року у справі № 212/10323/21, а тому суд не приймає такий доказ,як належний та допустимий.

Щодо доводів відповідача про визнання ОСОБА_1 своєї вини та надання пояснень з приводу цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Формальне визнання своєї вини водієм під час складення протоколу не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє працівників Національної поліції України від доведення правомірності своїх дій та прийнятого ними рішення.

Саме така позиція викладена в постанові від 15.05.2019 року ВС/КАС в справі № 537/2088/17.

Слід враховувати також вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння позивачем взагалі не доведеним.

Питання адміністративної відповідальності позивача не слід ототожнювати з фактом притягнення його до дисциплінарної відповідальності, позаяк, звільнення позивача зі служби згідно оскаржуваного наказу відбулось не за вчинення ним адміністративного проступку, а, за порушення службової дисципліни.

Проте, і в першому, і в другому випадках суть порушення є одним і тим же «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», однак має різну юридичну кваліфікацію. Зокрема, як адміністративне правопорушення керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння кваліфікується за ч. 1 ст. 130 КУпАП як правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і передбачає відповідальність як за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, а як порушення службової дисципліни поліцейським - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння розцінюється, як вчинок морального змісту, що дискредитує таку особу, як працівника поліції.

Однак, обставини, за яких мали місце відповідні події щодо такого вчинку, це фактичні обставини справи, які безумовно підлягали встановленню у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що справа відносно позивача перебувала на розгляді в суді, тому в питаннях про правові наслідки дій позивача відносно обставин керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та законності вимог працівників патрульної поліції щодо проходження такого огляду, суд бере до уваги приписи ч. 6 ст. 78 КАС України, відповідно до якої висновки, що викладені в постанові Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.12.2021 року у справі № 212/10323/21, є обов`язковими для усіх.

Сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не є доказом того, що особа його вчинила, тобто керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій беззаперечною та головною обставиною є необхідність встановлення в діянні особи складу такого правопорушення.

Тобто, основним та беззаперечним доказом вчинення чи не вчинення особою діяння, яке пов`язане із керуванням транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (як адміністративного правопорушення) є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено вину або невинуватість особи.

Суд звертає увагу на те, що у висновку службового розслідування відповідач відмежовується від обставин, які пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, однак при цьому чітко вказує на те, що службове розслідування й було призначено за фактом керування позивачем транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно, саме цей факт в подальшому послугував підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення зі служби в поліції.

Відтак, суд робить висновок, що такі обставини є основними та мали бути з`ясовані під час дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією відповідача, натомість, службове розслідування в цьому випадку відносно позивача було проведено не повно та не об`єктивно, з явно вираженим ухилом на притягнення позивача до відповідальності, без з`ясування усіх важливих обставин спірної події.

Суд звертає увагу, що відповідачем не наведено обгрунтованість і доцільність суду застосування самого тяжкого виду стягнення у вигляді звільнення позивач з займаною посади.

З врахування того, що в основу службового розслідування, висновки якого слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів, було покладено обставини, за які передбачено адміністративну відповідальність, та які спростовано судовим рішенням, що набрало законної сили, суд робить висновок, що такі накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа N 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути вирішене судом, у разі поновлення особи на роботі.

Середній заробіток згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 даного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 3 Постанови № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до п.4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму; н) винагороди державним виконавцям; о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 3 Постанови № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Наведене спростовує твердження позивача, що під час ухвалення рішення по даній справі та при обчисленні середньої заробітної плати враховується індексація грошового забезпечення, оскільки при здійсненні перерахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу відповідачем має бути здійснено індексація грошового забезпечення самостійно.

Так, відповідачем надано до суду довідку № 2823 від 06.12.2022 року про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 .

Середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад-грудень 2021 року становить (8608,51 грн. + + 8541,92 грн.)/2 = 8575,22 грн.

Середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад-грудень 2021 року становить (8608,51 грн. + + 8541,92 грн. )/61 календарний день = 281,15 грн.

Вимушеним прогулом позивача слід вважати період з 11.01.2022 року (наступний день після звільнення) по 20.12.2022 року (день прийняття судом рішення).

Кількість робочих днів вимушеного прогулу за вказаний період становить: січень 15 р.д., лютий 20 р.б., березень 23 р.б, квітень -21 р.б, травень 22 р.б, червень 22 р.б, липень 21 р.б, серпень - 23 р.б, вересень 22 р.б, жовтень 21 р.б, листопад 22 р.б, грудень - 10 р.б. Всього 248 робочих днів вимушеного прогулу.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить:

248 р.д. * 281,15 грн. = 69725,20 грн.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц.

Таким чином, суд вважає, що стягненню з ГУНП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2022 року по 20.12.2022 року у розмірі 69 725,20 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Зважаючи на задоволення позовних вимог про скасування наказів та поновлення на роботі, рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню, яка відповідно до довідки від 06.12.2022 року № 2823 становить 8446,59 грн.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З урахуванням всього викладеного вище, судом інші доводи та заперечення сторін не приймаються до уваги, оскільки не впливають на правову оцінку фактичних обставин справи.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані накази, діяв в супереч вимогам ст.2 КАС України, доказів протилежного не надав, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування наказів та поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у розмірі 8446,59 грн.

Проте вимога щодо стягнення середнього заробітку з урахуванням суми індексації не підлягає задоволенню, оскільки, на думку суду, є передчасною.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі . 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати з оплати судового збору у справі не розподіляються.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд також відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дає суду можливість зробити висновок про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано до суду копії: договору про надання правничої допомоги №10/01-22 від 10.01.2022 р., додаткової угоди № 1 від 08.12.2022 року до договору про надання правничої допомоги №10/01-22 від 10.01.2022 р., акту виконаних послуг від 08.12.2022 року, рахунку на оплату від 10.01.2022 року, банківської виписки за 12.01.2022 року, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Бойко Н.О. та оригінал ордеру на надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично та дійсність їх вчинення має бути підтверджена матеріалами справи.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року у справі № 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

Так, між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Пантеон.» (виконавець) було укладено договір №10/01-22 від 10.01.2022 року про надання правничої допомоги, відповідно до п. розділу 1 якого предметом договору є, зокрема, надання юридичних послуг та правничої допомоги; надання консультаційних послуг; здійснення представництва інтересів клієнта в усіх судах (загальних, господарських, адміністративних), в усіх інстанціях, органах державної виконавчої служби та інших державних органах; представництво інтересів клієнта в усіх підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, в тому числі в митних, податкових органах, а також усіх судових установах з усіма правами наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі з правом подачі позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, відзиву позову, зміни предмету позову, отримувати копії судових рішень та інших актів, знайомитися з матеріалами судових справ, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь в дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, давати усні і письмові пояснення суду, викладати свої доводи і розуміння з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі клопотань, подачі виконавчого листа до стягнення, здійснювати ділове листування.

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 договору виконавець регулярно, за виконання дій, які складають предмет цього договору виставляє клієнту рахунки. Клієнт здійснює оплату будь-яким з наступних способів, зокрема банківським переказом на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання рахунку.

Судом встановлено, що адвокатським об`єднанням «Пантеон.» було виставлено на ім`я позивача рахунок № НОМЕР_4 від 10.02.2022 року за юридичні послуги у сумі 16500,00 грн.

Відповідно до банківської виписки адвокатського об`єднання «Пантеон.» 12.01.2022 року ОСОБА_1 було здійснено оплату у сумі 16500,00 грн. за юридичні послуги.

08.12.2022 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору №10/01-22 від 10.01.2022 року про надання правничої допомоги та акт виконаних послуг, з яких вбачається, що адвокатське об`єднання «Пантеон.» надало юридичні послуги ОСОБА_1 за договором про надання правничої допомоги №10/01-22 від 10.01.2022 р. та додаткової угоди № 1 від «08» грудня 2022 року до договору про надання правничої допомоги №10/01-22 від 10.01.2022 р., а саме:

1) вивчення порушеного клієнтом питання; проведення аналізу нормативно-правової бази; проведення огляду, аналізу та узагальнення судової практики у справах, що за предметом співпадають зі справою, дорученою клієнтом, тривалість 4 год., вартість 4000,00 грн.;

2) підготовка та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказів від 29.12.2021 року № 2202к; від 10.01.2022 року № 26 о/с ГУНП у Дніпропетровській області. Підготовка письмових доказів - додатків до позовної заяви, виготовлення, друк та копіювання документів, тривалість 6 год., вартість 6000,00 грн.;

3) підготовка, направлення відповідачу та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву по справі про визнання протиправним та скасування наказів від 29.12.2021 року № 2202к; від 10.01.2022 року № 26 о/с ГУНП у Дніпропетровській області, тривалість 2 год., вартість 2000,00 грн.;

4) підготовка, направлення відповідачу та подання до суду додаткових пояснень до позову та відповіді на відзив по справі про визнання протиправним та скасування наказів від 29.12.2021 року № 2202к; від 10.01.2022 року № 26 о/с ГУНП у Дніпропетровській області, тривалість 2 год., вартість 2000,00 грн.;

5) підготовка направлення відповідачу та подання до суду уточненої позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказів від 29.12.2021 року № 2202к; від 10.01.2022 року № 26 о/с ГУНП у Дніпропетровській області, тривалість 2 год., вартість 2000,00 грн.;

6) підготовка, направлення та подання до суду інших документів, пов`язаних з розглядом справи (клопотань, звернень тощо), тривалість 1 год., вартість 500,00 грн.

Враховуючі наведені норми вимог чинного законодавства до відшкодування правничої допомоги, суд не вважає поданий розрахунок послуг адвоката в суді обґрунтованим, оскільки він є завищеним, неспівмірним, зокрема, виходячи із складності справи та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу справедливого розподілу витрат при розгляді справи.

Зокрема, стосовно витрат адвоката на вивчення порушеного клієнтом питання, проведення аналізу нормативно-правової бази, проведення огляду, аналізу та узагальнення судової практики у справах, що за предметом співпадають зі справою, дорученою клієнтом, тривалість 4 год вартістю 4000 грн суд зазначає, що такі витрати не підтверджуються жодними доказами (не наведено практику, яка аналізувалась тощо) та є тотожними витратам, пов`язаних з підготовкою позовної заяви, які включають в себе проведення аналізу нормативно-правової бази, проведення огляду, аналізу та узагальнення судової практики у справах тощо, тому фактично є однією дією (п. 1 та п. 2 переліку правничої допомоги), вчиненою на підготовку підготовка та подання позовної заяви до суду.

Стосовно витрат п. 4 (підготовка, направлення відповідачу та подання до суду додаткових пояснень до позову та відповіді на відзив по справі про визнання протиправним та скасування наказів від 29.12.2021 року № 2202к; від 10.01.2022 року № 26 о/с ГУНП у Дніпропетровській області, тривалість 2 год., вартість 2000,00 грн), то такі не відповідають вищевказаним критеріям розумності і їхнього розміру, співрозмірності і тому підлягає зменшенню і стягненню з відповідача на користь позивача витрат на послуги адвоката в суді у сумі 1 000,00 грн.

Таким чином, суд зробив висновок про часткове задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат у розмірі 11 500,00 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 246-247, 249, 255, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-а, ) про визнання протиправними наказів та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 29.12.2021 року № 2202к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону конвойної служби № 2 ГУНП» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 10.01.2022 року № 26 о/с «По особовому складу», яким звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Поновити на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції ОСОБА_1 з 11.01.2022 року.

Стягнути з головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2022 року по день винесення рішення у даній справі у розмірі 69 725,20 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді поліцейського відділення № 2 взводу № 3 роти батальйону конвойної служби № 2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 8446,59 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-а, ) документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн.

У задоволенні решти вимог стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 27.12.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук