Справа № 500/772/21
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2022-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 грудня 2022 року

м. Київ

справа №500/772/21

адміністративне провадження № К/990/35054/22

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Рибачука А.І., Бучик А.Ю.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 500/772/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У 2021 році ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку і визначення розміру грошового утримання 6 років 9 місяців 12 днів;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період роботи з 06.12.1983 по 24.02.1985 на посаді старшого консультанта, заступника начальника відділу в відділі юстиції Тернопільського облвиконкому, з 21.05.1975 по 24.05.1977 проходження дійсної строкової служби у Радянській армії, а також половину навчання на денній формі юридичного факультету Львівського державного університету імені Івана Франка 2 роки 6 місяців 19 днів, що у загальному становить 6 років 9 місяців і 12 днів і здійснити призначення, перерахунок з 05.01.2021 і виплату без обмежень позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з сукупного стажу роботи 42 роки 7 місяців 27 днів у розмірі 92 % грошової винагороди на день звільнення, виходячи з розміру суддівської винагороди 124858, 80 грн, та виплатити різницю між виплаченим грошовим утриманням 80 % судової винагороди та 92 % судової винагороди.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022, позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування позивачеві до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка з 25.08.1977 по 28.09.1982, що становить 2 роки 6 місяців 19 днів, та періоду проходження дійсної строкової служби у Радянській армії з 21.05.1975 по 24.05.1977, що становить 2 роки 0 місяців 4 дні;

- зобов`язано відповідача зарахувати позивачеві до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка з 25.08.1977 по 28.09.1982, що становить 2 роки 6 місяців 19 днів, та періоду проходження дійсної строкової служби у Радянській армії з 21.05.1975 по 24.05.1977, що становить 2 роки 0 місяців 4 дні;

- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини третьої статті 142 закону України «Про судоустрій і статус суддів» починаючи з 05.01.2021, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаними рішенням та постановою, позивач оскаржив їх у касаційному порядку.

Ухвалами Верховного Суду від 03.10.2022 та від 28.11.2022 касаційні скарги позивача на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 500/772/21 повернуті.

12.12.2022 до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга позивача на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 500/772/21, у якій, останній просить скасувати їх у частині відмовлених позовних вимог та направити справу на новий розгляд.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору ця справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі, позивач посилається на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зокрема зазначає, про те, що ця касаційна скарга має для виняткове значення.

Втім, Судом не може бути прийнято до уваги посилання позивача на існування обставин, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки наведені касаційній скарзі доводи не дають підстав дійти висновку, що ця справа має для нього виняткове значення. Зазначені доводи не підтверджені жодними доказами та зводяться до незгоди із судовими рішенням і у цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи для скаржника. Подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Крім того, посилання у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у малозначній справі, не виключає застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені відповідними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.07.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 500/772/21.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

СуддіЛ.Л. Мороз А.І. Рибачук А.Ю. Бучик