Справа № 380/2515/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2515/22 пров. № А/857/13724/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання - Дутки І.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Карнидал В.В.;

від відповідача - Горбаєнко А.С.;

від третьої особи - Пащук А.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та представника адвоката Пащука Артема Ігоровича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022р. про відмову в забезпеченні позову в справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про припинення права на виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті будівництва (суддя суду І інстанції: Коморний О.І.; час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 05.09.2022р. м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 05.09.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022р. відмовлено у задоволенні заяви позивача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю /ДАБК/ про забезпечення його позову до відповідача ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про припинення права на виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті будівництва (а.с.42-47).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, її оскаржили позивач Інспекція ДАБК і представник адвокат Пащук А.І., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах третьої особи ОСОБА_1 .

У поданих скаргах апелянти, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, просять ухвалу суду про відмову в забезпеченні позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Інспекції ДАБК про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що суд не врахував відсутність звернень відповідача із заявами про отримання дозвільних документів на проведення будівництва нового об`єкта; за результатами проведених перевірок Інспекцією ДАБК виносилися приписи про зупинення підготовчих та будівельних робіт, про усунення порушень вимог у сфері містобудівної діяльності, однак такі відповідачем не виконувалися, через що останній притягався до адміністративної відповідальності.

Також у цивільній справі № 466/9948/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Інспекція ДАБК, про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт, судом вжиті заходи забезпечення позову і заборонено будь-яким особам проводити будівельні роботи на об`єкті будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які останнім не виконуються.

Також видане Інспекцією ДАБК повідомлення про початок виконання будівельних робіт є чинним і надає право ОСОБА_2 здійснити реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва і подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Вказані обставини істотно ускладнюють та унеможливлюють виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час апеляційного розгляду справи позивачем і третьою особою долучено до матеріалів справи подану відповідачем декларацію про готовність до експлуатації зведеного об`єкта (а.с.64-75), висновок експерта № 01/09-22 від 17.10.2022р., складений за результатами експертного будівельно-технічного дослідження по заяві ОСОБА_1 (а.с.114-127), а відповідачем Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.150).

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача і третьої особи на підтримання поданих скарг, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та подані скарги в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи, позивач Інспекція ДАБК звернувся до суду із позовом, в якому просить припинити право на виконання підготовчих та будівельних робіт ОСОБА_2 на об`єкті будівництва, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт однородинного житлового будинку по АДРЕСА_1 » за № ЛВ 21 (а.с.1-7).

Підставою для звернення до суду із розглядуваним позовом слугувало те, що власником земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем ОСОБА_2 , на вказаній земельній ділянці з кадастровим номером :05:003:0097 проводяться будівельні роботи, а саме здійснюються будівельно-монтажні роботи по знесенню старого будинку та будівництву нового будинку без отримання необхідних дозвільних документів для проведення даного виду будівельних робіт.

Під час розгляду справи позивач Інспекція ДАБК подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

заборонити органу державного архітектурно-будівельного контролю вчиняти дії щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що належить ОСОБА_2 ;

заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав, проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що належить ОСОБА_2 ;

накласти арешт на земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , площею 0,0318 га, кадастровий номер :05:003:0097;

заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії із вказаною земельною ділянкою, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділ чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження у будь - який інший спосіб;

заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 0,0318 га, кадастровий номер :05:003:0097, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову (наскільки можливо збагнути із доводів заявника) є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову в подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні заявленого клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач Інспекція ДАБК переслідує мету зупинення та заборони вчинення саме ним дій щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на спірний об`єкт та дії щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна; вимога про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії із вказаною земельною ділянкою, спрямована на зміну цільового призначення, її поділ чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження у будь-який інший спосіб, фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті; вказані заявником наявні ознаки протиправності дій відповідача є передчасними та не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог; також судом першої інстанції не встановлено достатніх підстав для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернулася до суду.

Враховуючи в сукупності обставини справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про відсутність достатніх та необхідних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про обґрунтованість та підставність відмови суду в забезпеченні позову і дотримання судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали вимог ст.150 КАС України.

Наведений висновок обґрунтовується наступним.

Відповідно до ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019р. у справі № 826/10936/18 та від 30.09.2019р. у справі № 420/5553/18.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Як вже було зазначено, розглядуваний спір стосується припинення права ОСОБА_2 на виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті будівництва, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт однородинного житлового будинку по АДРЕСА_1 » за № ЛВ 21.

Позивачем в цьому спору виступає суб`єкт владних повноважень Інспекція ДАБК.

Згідно з ч.9 ст.35 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011р. «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на початок виконання підготовчих робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

1) подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт;

2) отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником;

3) на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.11 ст.35 вказаного Закону повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, зміну даних у поданому повідомленні, зміну даних у відомостях про початок виконання підготовчих робіт, які містяться у Реєстрі будівельної діяльності, припинення права на початок виконання підготовчих робіт не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення у паперовій формі або настання обставин, визначених частиною дев`ятою цієї статті, вносяться органами державного архітектурно-будівельного контролю до Реєстру будівельної діяльності з присвоєнням реєстраційного номера в цьому реєстрі та оприлюднюються на порталі електронної системи.

Право на виконання підготовчих робіт вважається припиненим з дати внесення/включення відомостей про припинення такого права до Реєстру будівельної діяльності.

Відповідно до п.15 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затв. постановою КМ України № 466 від 13.04.2011р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання наведених у надісланому повідомленні недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю:

видає припис про зупинення підготовчих або будівельних робіт;

звертається до суду із позовом про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, протягом двох місяців з дня закінчення строку для усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, визначеного у приписі про зупинення підготовчих або будівельних робіт.

Право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинено відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю:

у разі подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих або будівельних робіт;

у разі отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником;

на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Відомості про припинення або зупинення права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт не пізніше наступного робочого дня з дня отримання заяви у паперовій формі або настання обставин, визначених абзацом шостим цього пункту, вносяться органами державного архітектурно-будівельного контролю до Реєстру будівельної діяльності та оприлюднюються на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Отже, судове рішення про задоволення позову про припинення права на виконання підготовчих або будівельних робіт є підставою для подальшого внесення відомостей органом державного архітектурно-будівельного контролю до Реєстру будівельної діяльності, які оприлюднюються на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

В силу прямої вказівки закону право на виконання підготовчих робіт вважається припиненим з дати внесення/включення відомостей про припинення такого права до Реєстру будівельної діяльності.

Звідси, в межах заявленого позову органом державного архітектурно-будівельного контролю суд не вирішує спір щодо порушених прав та інтересів позивача з боку суб`єкта владних повноважень, а фактично здійснює контролюючі функції стосовно наявності достатніх підстав для припинення права замовника будівництва на виконання підготовчих або будівельних робіт.

Особливості заявленого позову мають безпосередній вплив на можливість вжиття під час його розгляду заходів забезпечення позову, із врахуванням правил ст.ст.150, 151 КАС України.

Аналізуючи заявлене клопотання про забезпечення позову, колегія суддів приходить до переконання про те, що в розрізі наведених норм діючого законодавства позивачем не наведено будь-яких обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в справі.

При цьому, вчинення дій щодо внесення відомостей про припинення або зупинення права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт до Реєстру будівельної діяльності та оприлюднення на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва перебувають у виключній компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю і не залежать від дій відповідача.

Окрім цього, автор заяви про забезпечення позову просить застосувати такі заходи як накладення арешту на житловий будинок і земельну ділянку, які не передбачені приписами ч.1 ст.151 КАС України.

Також вимоги про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти дії із земельною ділянкою, які спрямовані на зміну цільового призначення, її поділ чи об`єднання з іншими земельними ділянками, а також відчуження майна відповідача у будь-який інший спосіб виходять за межі розглядуваного спору.

Решта вимог заяви про забезпечення щодо заборони вчинення реєстраційних дій стосуються невизначеного кола осіб, сфокусовані на можливих діях відповідача у майбутньому.

Разом з тим, відповідно до п.5 ч.3 ст.151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Виходячи із ширшого розуміння цих норм процесуального закону, вимоги заяви Інспекції ДАБК про заборону вчинення реєстраційних дій суперечать вимогам п.5 ч.3 ст.151 КАС України, оскільки забороняють реєстраційним органам реалізовувати свої повноваження, які випливають із норм Закону України № 1952-IV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що не є предметом оскарження в цій справі.

Викладене в своїй сукупності свідчить про непропорційність та неспівмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

Вимоги заяви про забезпечення позову є занадто широкими і невизначеними, що явно виходить за межі позовних вимог та за предмет судового розгляду і поширюється на невизначене коло осіб, не залучених до участі у розгляді даної справи.

Стосовно забезпечення інтересів третьої особи ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що у цивільній справі № 466/9948/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Інспекція ДАБК, про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт, судом вжиті заходи забезпечення позову і заборонено будь-яким особам проводити будівельні роботи на об`єкті будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.100-105).

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України.

Стосовно решти доводів апелянтів колегія суддів зазначає, що всі конкретні, доречні та важливі доводи заявника (позивача), наведені в заяві про забезпечення позову, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків ЄСПЛ, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при постановленні ухвали суду і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

В силу приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянтів Інспекцію ДАБК та ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та представника адвоката Пащука Артема Ігоровича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022р. про відмову в забезпеченні позову в адміністративній справі № 380/2515/22 залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю та ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Дата складання повного тексту судового рішення: 23.12.2022р.