Справа № 380/2527/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2527/22 пров. № А/857/12699/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКСЛАЙТ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року (суддя першої інстанції Коморний О.І., м. Львів, повний текст складено 28.07.2022)

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕКСЛАЙТ» (далі ТОВ «ТЕКСЛАЙТ»») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UA209000/2021/000031/2 від 18.11.2021, а також оформленої картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2021/001771.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці від 18.11.2021 №UA209000/2021/000031/2 про коригування митної вартості товарів. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці за №UА209140/2021/001771 від 18.11.2021. Стягнуто з Львівської митниці на користь ТОВ «Текслайт» за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 6285,16 грн. Стягнуто з Львівської митниці на користь ТОВ «Текслайт» за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 3500 грн. У решті вимог про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10500 грн відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилась Львівська митниця та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивачем не доведено заявленої вартості ввезеного товару. Так, під час здійснення митного контролю за митною декларацією від 15.11.2021 №UA209140/2021/117907 було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах та встановлено, що до митного оформлення заявлено товар «Водонепроникне лите взуття із підошвоюз ПВХ та гумовим верхом» під час перевірки яких були виявлені наступні розбіжності: у п. 1.2 зовнішньоекономічного договору від 12.07.2021 № ЕХР-07/20 вказано, що асортимент, кількість і ціни товару визначаються в проформах, проте, кількість та асортимент замовлення у проформі №28 від 27.07.2021, яка була надана до митного оформлення, не відповідає кількості та асортименту вказаних у рахунку-фактурі №РАL Е-21-NR.:338 від 05.11.2021; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 9928 від 15.11.2021 містить посилання на договір №RС-017257 від 09.11.2021, однак, такий договір у графі 44 митної декларації не вказаний та до митного оформлення не подавався, таким чином, відсутній основний документ, який визначає правовідносини сторін та дозволяє визначити їх взаємні зобов`язання. Щодо оплати послуг з транспортування, то до митного оформлення надано платіжне доручення від 09.11.2021 на суму 976,5 євро, де у графі «призначення платежу» містить посилання лише на контракт, що унеможливлює її ідентифікацію із партією товару. Таким чином, митним органом були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, тому, наявні фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Позивачу була скерована вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. На вимогу декларантом надіслано договір поставки № УГВ 272/90-21 від 12.07.2021 та додаткову угоду №1 від 01.11.2021 до контракту. За результатами розгляду наданих документів митним органом встановлено, що додаткова угода №1 від 01.11.2021 до контракту містить посилання на контракт 2020 року, тоді як фактично, до митного оформлення подано контракт, укладений 12.07.2021. Відповідно вимог, які містяться у п. 7.2 контракту продавець надає покупцеві прайс-лист товару, який також вимагався митницею, однак не був наданий до митного оформлення. Договір про надання транспортно-експедиційних послуг №КС-017257 від 09.11.2021. до митного оформлення не подавався. Інших додаткових документів декларантом не надано. Апелянт стверджує, що документи подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості. Що стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначив про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження правової допомоги.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у матеріалах справи, вказане повідомлення прийняте ним 09.12.2022 о 09:59 год, що підтверджено телефонограмою.

У судовому засіданні представник апелянта Тістечко Ю.Я. підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «Текслайт» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 40459303.

12.07.2021 між ТОВ «Текслайт» (Замовник) та фірмою Paliutis UAB (Виробник) було укладено зовнішньоекономічний контракт № ЕХР-07/20 на виробництво та доставку продукції. Відповідно до умов контракту Виробник зобов`язується виконувати відповідно до технічних умов роботи з виробництва продукції своїми силами та засобами з використанням власної сировини та матеріалів, поставити вироблену продукцію Замовнику, а Замовник зобов`язується приймати продукцію та оплачувати результати виконаних робіт у розмірі та строки, зазначені в інвойсі.

Згідно п. 1.2. Контракту, продукція, надалі товар поставляється в період дії договору відповідно до обумовлених та узгоджених у формі Проформах інвойсів (рахунків) номенклатури, асортименту, кількості, цін та на умовах, що зазначені в цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.3. Контракту, перелік необхідного товару визначається у рахунку, який є доповненням до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1. та 2.2. Контракту передбачено, що найменування товару, його кількість, характеристики, ціна за одиницю товару мають відповідати відомостям, зазначеним у рахунку. Якість товару має відповідати вимогам передбаченим міжнародними стандартами та підтверджуватись сертифікатами якості Замовника.

Розділом ІІІ Контракту передбачено, що ціна (вартість) товару, що поставляється за цим контрактом, визначаються рахунками. Валюта платежу - EUR. Сторони погодили, що ціни за товар, які передбачені у рахунках, є остаточною та зміні не підлягає, якщо за товар здійснено оплату, у передбачені строки. Сторони обговорили, що вартість товару визначена з урахуванням витрат Виробника на доставку, упаковку, маркування та інші витрати відповідно до умов цього контракту.

27.07.2021 фірмою Paliutis UAB складено проформу № 28 в якій зазначено загальну кількість товару та ціну, без конкретного його асортименту.

01.11.2021 між ТОВ «Текслайт» та фірмою Paliutis UAB укладено додаткову угоду № 1 до зовнішньоекономічного контракту № ЕХР-07/20 на виробництво та доставку продукції.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 01.11.2021 сторони домовилися відвантажити продукцію в кількості та асортименті відповідно до таблиці зазначеній в додатковій угоді. Згідно таблиці додаткової угоди кількість пар чоловічого взуття складає 3936 пар взуття на суму 31456,50 EUR, вага нетто складає 8630 кг.

На виконання зовнішньоекономічного контракту № ЕХР-07/20 да додаткової угоди № 1 від 01.11.2021 виконавцем виставлено рахунок-фактуру (інвойс) PAL E-21-NR.:338 від 05.11.2021 в якому визначено конкретний асортимент і кількість товару, яка повинна бути поставлена та яка за своїми загальними характеристиками (кількість, сума та вага) повністю співпадає з проформою № 28 від 27.07.2021.

ТОВ «Текслайт» частково здійснило оплату рахунку-фактури (інвойс) за допомогою електронного SWIFT платежу в сумі 22312,50 євро на банківський рахунок виробника.

Відвантаження товару підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 12.11.2021, сертифікатом з перевезення товару № А 147301 від 09.11.2021 та транзитної митної декларації від 12.11.2021 № 21LTKC0100EK2BFAD8.

З метою здійснення митного оформлення зазначеного товару представник позивача звернувся до Львівської митниці з електронною митною декларацією №UA209140/2021/117907 від 15.11.2021, в якій митна вартість була визначена за ціною договору.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією відповідний пакет документів, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) PAL E-21-NR.:338 від 05.11.2021; автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 12.11.2021; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR, 1) А147301 від 09.11.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару 210/29/0004/6454 від 30.07.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару 211005/000488541 від 06.10.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару 211108/000493761 від 09.11.2021; зовнішньоекономічний договір (контракт) ЕХР-07/20 від 12.07.2021; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Додаткова угода № 1 від 01.11.2021; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 9928 від 15.11.2021; договір про надання послуг митного брокера СС-017258 від 09.11.2021; інші некласифіковані документи - опис від 12.11.2021; інші некласифіковані документи - фото від 12.11.2021; копію митної декларації країни відправлення 21LTKC0100EK2BFAD8 від 12.11.2021.

Львівською митницею складено повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Листом-повідомленням № 1 від 16.11.2021 агент митного оформлення ТОВ «ДСВ Логістика» просив прийняти рішення стосовно підтвердження митної вартості на товар, що оформлюється у митному відношенні за МД № UA209140/2021/117907 від 15.11.2021 та зазначив, що усі необхідні документи для підтвердження митної вартості надав, інших документів немає.

Листами від 18.11.2021 №№ 771811, 7718112, ТОВ «Текслайт» на виконання повідомлення Львівської митниці повідомив, що для підтвердження митної вартості «Взуття захисне» були надані документи, а саме: інвойс продавця № PAL E-21-NR.:338 від 05.11.2021; СМР б/н від 12.11.2021; сертифікат походження EURO1 №А147301 від 09.11.2021; банківські платіжні документи на переплату № 210/29/0004/6454 від 30.07.2021, № 211005/000488541 від 06.10.2021, № 211108/000493761 від 09.11.2021; рахунок від перевізника № 9928 від 15.11.2021; контракт на виробництво та поставку № ЕХР-07/20 від 12.07.2021; додаткова угода № 1 від 01.11.2021;внутрішній контракт з АТ «Укргазвидобування» № УГВ272/30-21 від 12.07.2021; рахунок-проформа № 28 на передплату від 27.07.2021; експортну декларацію країни відправлення № 21LTKC0100EK2BFAD8 від 12.11.2021 та зазначив, що інших документів не має, оскільки, усі необхідні документи для підтвердження митної вартості надав.

18.11.2021 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/000031/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2021/001771 за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України.

Рішенням Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/000031/2 від 18.11.2021 відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що подані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за придбаний товар, а також те, що документи для підтвердження числових значень складових митної вартості надано не в повному обсязі та містять розбіжності та мають невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів. Документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, суд вважає, що такі містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. Враховуючи, що декларантом надано передбачені ч. 2 ст. 53 МК України документи, тому у відповідача було достатньо підстав для підтвердження числових значень усіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару. Відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності і неточності впливають на митну вартість товару чи її складових. При цьому, сам лише факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару. Також суд дійшов висновку, що з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, виходячи з критерію пропорційності, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3500,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень відповідача з таких підстав.

Положеннями статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню (пункт 2 частини другої статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій статті 53 МК України наведено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу(частина друга статті 54 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для коригування митної вартості органом доходів і зборів лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 МК України, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Встановлено, що на виконання зовнішньоекономічного контракту № ЕХР-07/20 да додаткової угоди № 1 від 01.11.2021 виконавцем виставлено рахунок-фактуру (інвойс) PAL E-21-NR.:338 від 05.11.2021, в якому визначено конкретний асортимент і кількість товару, яка повинна бути поставлена та яка за своїми загальними характеристиками (кількість, сума та вага) повністю співпадає з проформою № 28 від 27.07.2021, тому зазначені митним органом сумніви щодо невідповідності кількості та асортименту правильно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки, спростовуються наданими під час оформлення митної декларації документами.

Натомість відповідач не довів, що подані у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за придбаний товар, а також те, що документи для підтвердження числових значень складових митної вартості надано не в повному обсязі та містять розбіжності та мають невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів.

З огляду на те, що декларантом надано передбачені ч. 2 ст. 53 МК України документи, тому у відповідача було достатньо підстав для підтвердження числових значень усіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Доводи відповідача на те, що надані декларантом документи не місять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, є безпідставними, оскільки, подання до митного органу документу вимагається лише у випадку проведення оплати за товар до моменту поставки (п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України).

Документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Отже, відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності і неточності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Відповідач не надав доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Отже, у відповідача були відсутні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. Сам лише факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Таким чином, перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними, тому правильно скасовані судом першої інстанції.

Що стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Казьонним Р.В., який здійснює адвокатську діяльність в адвокатському об`єднанні «Форпост Груп» на підставі договору про надання правової допомоги № 23/11/01 від 23.11.2021.

Відповідно до пункту 4.1. Договору адвокатське об`єднання «Форпост Груп» зобов`язується надати, а Клієнт прийняти та оплатити правничу допомогу, що складається з представництва інтересів Клієнта у судовому процесі по визнанню протиправними та скасуванню рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та включає в себе:

4.1.1. правовий аналіз правовідносин Клієнта щодо предмету спору, аналіз матеріалів судової практики, аналіз документів господарської діяльності Клієнта, підготовку та направлення позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості № UA209000/2021/000031/2 від 18.11.2021 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2021/001771 Львівської митниці;

4.1.2. підготовка та подача необхідних доказів, дослідження доказів отримання пояснень від інших учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів;

4.1.3. підготовка та подача необхідних заяв та клопотань, надання пояснень суду, підготовка заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4.1.4. забезпечення (в разі необхідності) представника та прийняття участі у судових засіданнях.

Згідно п. 4.3. Договору оплата правничої допомоги здійснюється в національні валюті України гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвокатського об`єднання в розмірі та на таких умовах, що передбачені Договором № 23/11/01 від 23.11.2021.

Відповідно до п. 4.4. Договору договірна ціна (вартість) правничої допомоги обумовленої в п. 4.1. Договору № 23/11/01 від 23.11.2021 визначається за домовленістю Сторін та складається з наступного:

4.5.1. надання правничої допомоги з питань передбачених пп. 4.1.1.-4.1.3. Договору становить 14000,00 гривень без ПДВ;

Згідно п. 4.6. Договору сторони погодили наступний порядок розрахунків за Договором:

4.6.1. оплата правничої допомоги, згідно Договору № 23/11/01 від 23.11.2021 здійснюється Клієнтом протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня виставлення рахунку.

На виконання договору про надання правової допомоги № 23/11/01 від 23.11.2021 адвокатським об`єднанням «Форпост Груп» складено рахунок-фактуру № 02/081221 від 08.12.2021 для здійснення переплати по договору про надання правової допомоги в сумі 14000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 505 від 08.12.2021 ТОВ «Текслайт» сплатив адвокатському об`єднанню «Форпост Груп» переплату по договору про надання правової допомоги № 23/11/01 від 23.11.2021 за рахунком-фактурою № 02/081221 від 08.12.2021 в сумі 14000,00 грн.

Дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції зазначає, що в кожному із перерахованих документів міститься детальний опис усіх наданих послуг саме у цій справі, тобто наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати кожну надану послугу та прослідкувати взаємний зв`язок із даними спором.

Вказані докази є первинними бухгалтерськими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в даній справі.

Суд першої інстанції при вирішенні спору правильно врахував принцип співмірності із складністю справи й часом витраченим адвокатом на її підготовку, врахувавши, що справа є справою незначної складності і встановив розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, 3500 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 26.12.2022.