Справа № 300/4712/22
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" грудня 2022 р. справа № 300/4712/22
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитюка Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також позивачка, ОСОБА_1 ), 18.11.2022 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою суду від 23.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 23-24).
Позовні вимоги мотивовано тим, що на переконання позивачки, відповідач допустив протиправну бездіяльність не здійснивши зарахування стажу роботи в Івано-Франківському фаховому коледжі Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника в період з 11.09.2014 по 02.01.2022 до педагогічного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та не виплативши належну грошову допомогу в розмірі 10-ти пенсій. Таку бездіяльність ГУ ПФУ в Івано-Франківській області допустило в зв`язку з помилковим висновком про те, що робота у вказаному вище навчальному закладі не підпадає під Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, проігнорувавши при цьому пряму вказівку Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII про те, що коледжі відносяться до закладів освіти І-ІІ рівнів акредитації. Враховуючи таку бездіяльність позивачка просить зарахувати спірний стаж до такого, що дає право на пенсію за вислугою років та здійснити нарахування та виплату 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
09.12.2022 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вказало, що позивачці відмовлено у виплаті 10 місячних пенсій, оскільки страховий стаж, який дає право на виплату грошової становить менше 30 років. Відповідач звернув увагу суду на те, що позивачка звернулася до суду для врахування періоду роботи з 11.09.2014 по 20.01.2022 до спеціального стажу тільки для того, щоб були підстави для отримання одноразової грошової допомоги. Також пенсійний орган вказав, що Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника, де працювала позивачка акредитований за IV рівнем акредитації, який Переліком №909 не передбачений, відповідно відсутні підстави для зарахування спірного періоду до стажу за вислугу років і для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій (а.с.28-29).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позовну заяву, встановив такі обставини.
Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1962 ОСОБА_1 з 15.08.1984 по 10.09.2014 працювала вчителем біології та хімії, а з 11.09.2014 по 31.07.2022 викладачем біології вищої категорії Івано-Франківського коледжу Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника, перейменованого на Відокремлений структурний підрозділ «Івано-Франківський фаховий коледж Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника» (а.с.11-13).
По досягненню пенсійного віку, 21.01.2022 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком. Також позивачкою подано заяву про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти мінімальних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з 02.01.2022 призначило пенсію за віком (страховий стаж 42 роки 4 місяці 1 день).
ОСОБА_1 16 серпня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із скаргою в якій просила: 1. Негайно здійснити мені нарахування та виплату 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. 2. Надати обґрунтовану відповідь про причини нездійснення виплати 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с.14).
Листом №3391-3332/Г-02/8-0900/22 від 30.08.2022 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачку, що Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника акредитований за IV рівнем акредитації, який переліком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 не передбачений, відповідно відсутні підстави для зарахування періоду з 11.09.2014 по 02.01.2022 до стажу за вислугу років і для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії (а.с. 15-16).
Не погоджуючись із бездіяльністю пенсійного органу щодо зарахування спірного стажу до стажу за вислугою років і для виплати грошової допомоги позивачка звернулася до суду з метою захисту порушеного права.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначений порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (надалі порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" що передбачені, зокрема переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до положень розділу 1 Освіта Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909, до такої роботи відносять зокрема у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади, а саме: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Таким чином підзаконним нормативно-правовим актом визначено зарахування до стажу який дає право на пенсію за вислугу років стаж викладача у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації.
Так, всупереч твердженням відповідача, викладеного в листі №3339-3332/Г-02/8-0900/22, Івано-Франківський коледж Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника станом на момент працевлаштування позивача 11.09.2014 володів І рівнем акредитації, що підтверджується листом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника» №09/03-05/263 від 24.10.2022 та інформацією з офіційної сторінки коледжу, де зазначено, що коледж державної форми власності першого рівня акредитації, проводить підготовку за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» (Ліцензія Міністерства освіти і науки України АЕ №458321 від 07.07.2014).
Рівні акредитації вищих навчальних закладів визначалися Законом України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 № 2984-III, який втратив чинність 06.09.2014.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про вищу освіту» встановлюються такі рівні акредитації вищих навчальних закладів: вищий навчальний заклад першого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста; вищий навчальний заклад другого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста та за напрямами підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра; вищий навчальний заклад третього рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста, а також за окремими спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня магістра; вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації - вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційних рівнів спеціаліста, магістра.
Відповідно до листа ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж ПНУ ім. В. Стефаника» №09/03-05/263 від 24.10.2022 коледж здійснював підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (а.с.18-21).
Таким чином робота викладача в коледжі, який здійснює підготовку молодших спеціалістів, що відноситься до першого рівня акредитації належить до посад, які дають право на пенсію за вислугу років.
Посилання відповідача на те, що Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника акредитований за ІV рівнем акредитації безпідставне, оскільки позивачка працювала в коледжі - структурному підрозділі університету, який володів першим рівнем акредитації згідно закону та відповідної ліцензії, вказаній на офіційному сайті колежу.
У подальшому, з 06.09.2014 освітня діяльність коледжу здійснювалась згідно з Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII в якому термін «рівні акредитації» не застосовується. Як і не застосовується зазначений термін в Законі України «Про фахову перед вищу освіту» від 06.06.2019 № 2745-VIII.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.
Згідно з пунктом 4 та 6 частини 2 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII встановлено, що після набрання чинності цим Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра.
Вищі навчальні заклади I-II рівня акредитації, які в системі вищої освіти здійснюють підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста і які до 2020 року не отримають статусу коледжу відповідно до Закону України "Про вищу освіту", набувають статусу закладу фахової перед вищої освіти.
Відповідно до пункту 12 частини 2 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII до приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність із вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються: для університетів, академій, інститутів - на рівні закладів вищої освіти III-IV рівнів акредитації; для коледжів (включаючи коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів) - на рівні закладів вищої освіти I-II рівнів акредитації.
Таким чином, оскільки в Постанову Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» ще не внесено відповідних змін в частині віднесення фахових коледжів до закладів, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, в силу вимог пункту 12 частини 2 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII такі коледжі прирівнюються до закладів вищої освіти I-II рівнів акредитації.
Тому не здійснення зарахування періоду з 11.09.2014 по 02.01.2022 до стажу за вислугою років і для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій та не здійснення виплати такої допомоги не відповідає вимогами закону а тому є протиправним.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідач посилаючись на практику Верховного Суду (постанови від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 №328/1619/17, від 11.07.2019 №350/294/16-а) зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсії пов`язується з: 1) наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності; 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Виходячи із досліджених матеріалів справи, суд констатує, що позивачкою дотримано усіх вимог закону та висновків Верховного Суду, який дозволяє зарахувати спірний стаж та отримати грошову допомогу (у позивачки більше 30-ти років спеціального стажу, вихід на пенсію здійснений із спеціального закладу державної форми власності та не отримання позивачкою іншої пенсії до виходу на пенсію за віком), а також враховуючи, що у відповідача в спірних правовідносинах відсутнє право діяти на власний розсуд, суд має повноваження задовольнити позов в частині зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії.
Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області 992,40 грн судового збору, сплаченого згідно з квитанцією від №7639-0463-9895-9021 від 18.11.2022.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо нездійснення зарахування ОСОБА_1 періоду роботи викладачем коледжу з 11.09.2014 по 02.01.2022 до стажу за вислугу років і для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та не здійснення нарахування та виплати такої допомоги.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.