Справа № 120/9303/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 р. Справа № 120/9303/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення за № 97 від 08.06.2022 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивачки період здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003;

- зобов`язання зарахувати позивачці у пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в районі Крайньої Півночі з розрахунку один рік фактичної роботи за один місяць шість місяців наступні періоди: з 18.11.1982 по 07.01.1983 (2 місяці 16 днів); з 24.09.1985 по 02.06.1986 (1 рік 0 місяців 15 днів); з 24.09.1986 по 15.07.1987 (1 рік 1 місяць 4 дні); з 18.08.1987 по 21.09.1996 (13 років 7 місяців 21 день).

- зобов`язання призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком з 23.05.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 31.05.2022 позивачка звернулася до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням № 97 від 08.06.2022 відповідач 2 надав відмову, посилаючись на відсутність у позивачки необхідного страхового стажу 29 років. При цьому пенсійний орган вказав на те, що у розписці-повідомленні до заяви про призначення пенсії від 31.05.2022 зазначено про необхідність надання до 31.08.2022 трудових договорів про періоди роботи в районах Крайньої Півночі для пільгового обчислення страхового стажу. Крім того, відповідач зауважив, що надіслати запит до Російської Федерації наразі немає можливості у зв`язку з відсутністю поштового з`єднання з країною-агресором.

Позивачка вважає вказане рішення пенсійного органу неправомірним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

Ухвалою суду від 15.11.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просить замінити Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Клопотання обґрунтовується тим, що позивачка на обліку у відповідача не перебуває, жодних рішень стосовно неї Головним управлінням не приймалось. Також відповідач зазначає, що оскаржуване рішення № 97 від 08.06.2022 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Усі документи для призначення пенсії знаходяться у відповідача 1, тому можливості доступу до них немає.

Ухвалою суду від 16.12.2022 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про заміну неналежного відповідача залишено без задоволення.

16.12.2022 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Також відповідач надав копію пенсійної справи позивачки.

Відповідач 1 зазначає, що за принципом екстериторіальності заява позивачки про призначення пенсії за віком розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. До страхового стажу позивачці зараховані всі періоди трудової діяльності згідно поданих документів, який становить 24 роки 3 місяці 20 днів.

Додатково відповідач 1 повідомляє, що відповідно до п. 3-1 Прикінцевих пложень Закону 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 по 30 червня 2000 включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 по 31 грудня 2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

На підставі зазначеної правової норми, стаж для визнання права на призначення пенсії за віком становить 27 років 9 місяців 17 днів.

Крім того, відповідач 1 зазначає, що в розписці-повідомленні до заяви про призначення пенсії від 31.05.2022 зазначено про необхідність надання до 31.08.2022 трудових договорів про періоди роботи позивачки в районах Крайньої Півночі для пільгового обчислення страхового стажу. При цьому відповідач зауважує, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Відтак для зарахування до стажу роботи позивачки відповідних періодів необхідне підтвердження зазначеними вище документами щодо укладення підприємствами, установами, організаціями, розташованими в районі Крайньої Півночі з позивачкою строкового трудового договору. Проет, у зв`язку з військовою агресією РФ, надіслати запит з метою надання допомоги позивачці у витребуванні необхідних документів неможливо.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 31.05.2022, у зв`язку з досягненням 23.05.2022 пенсійного віку (60 років), позивачка ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачка додала ряд необхідних документів.

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 із застосуванням принципу екстериторіальності заяву позивачки про призначення пенсії за віком передано на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.07.2022 № 5705-5187/Б-02/8-0200/22 позивачку повідомлено про прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 97 від 08.06.2022 про відмову у призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. Водночас зі змісту листа вбачається, що до страхового стажу позивачки зараховано 24 роки 3 місяці 20 днів.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку (60 років), 31.05.2022 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.07.2022 № 5705-5187/Б-02/8-0200/22 позивачку повідомлено про прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 97 від 08.06.2022, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 29 років.

Як зазначено у вказаному листі, підтверджений стаж роботи позивачки становить 27 років 09 місяців 17 днів. Водночас запропоновано надати трудові договори про періоди роботи в районах Крайньої Півночі для пільгового обчислення трудового стажу.

З наведеного висновується, що пенсійний орган не зарахував позивачці до страхового стажу періоди її роботи в районах Крайньої Півночі, хоча при цьому не вказав, які конкретно періоди не були зараховані.

Крім того, відповідачі не надали суду самого рішення за № 97 від 08.06.2022 про відмову у призначення пенсії, що також не дає можливості чітко з`ясувати, які саме періоди не були зараховані до страхового стажу позивачки.

Разом з тим, перевіряючи можливість зарахування позивачці стажу роботи в районі Крайньої Півночі з розрахунку один рік фактичної роботи за один місяць шість місяців за період з 18.11.1982 по 07.01.1983, з 24.09.1985 по 02.06.1986, з 24.09.1986 по 15.07.1987 та з 18.08.1987 по 21.09.1996, беручи до уваги доводи, наведені у позовній заяві, та враховуючи заперечення, наведені у відзиві відповідача 1, суд виходить з таких міркувань.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначені в положеннях Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Так, частиною 4 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-XII) встановлено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР" від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком або по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено скорочення тривалості трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, з п`яти до трьох років та надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, за умови укладання трудового договору, йдеться також в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), визначено вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема й документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

При цьому абзацом 2 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку установлено, що за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, з огляду на викладене для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не усі вищезазначені документи.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №265/6105/16-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 22 лютого 2021 року у справі №266/258/16-а та інших.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 НОМЕР_1 позивачка з 18.11.1982 прийнята прачкою польового містечка № 1 та 07.01.1983 та звільнена в порядку переведення в ОРС-5; з 24.09.1985 прийнята комірником та 02.06.1986 звільнена по догляду за дитиною дошкільного віку; з 24.09.1986 прийнята комірником на ділянку № 1 та 02.06.1986 звільнена по догляду за дитиною дошкільного віку; 24.09.1986 прийнята комірником та 15.06.1987 звільнена; 18.08.1987 прийнята товарним оператором третього розряду в цех № 1 та 21.09.1996 звільнена за власним бажанням у зв`язку з переїздом в іншу місцевість.

Із записів у трудовій книжці неможливо встановити, що усі вищезазначені періоди роботи позивачки відноситься до роботи в районах Крайньої Півночі. Разом з тим записи у трудовій книжці позивачки підтверджуються рядом довідок, які уточнюють особливий характер роботи чи умов праці, необхідних для призначення трудової пенсії по старості, і підтверджують постійну зайнятість на пільговій роботів районах Крайньої Півночі.

Так, згідно з довідкою № 3536 від 16.11.2012 підтверджено, що з 18.11.1982 по 07.01.1983 позивачка працювала повний робочий день на посаді "прачка полевого городка". В трудовій книжці в записах №№4, 5 наказ зазначений не вірно. Стаж роботи, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років становить 1 місяць 20 днів.

Відповідно до довідки № ВБ-04/1804 від 21.12.2012 позивачка з 24.09.1985 по 02.06.1986 працювала на посаді "кладовщика". Стаж роботи складає 8 місяців 9 днів.

Згідно з довідкою № 0030 від 12.02.2013 позивачка з 24.09.1986 по 15.06.1987 працювала на посаді "кладовщика". Стаж роботи складає 8 місяців 21 день.

Відповідно до довідки № ф/18/961 від 14.04.05 позивачка з 18.08.1987 по 21.09.1996 працювала на посаді "оператор товарный". Стаж роботи складає 9 років 1 місяць 3 дні.

Відтак суд доходить висновку, що вищезазначені довідки підтверджують період роботи позивачки ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі.

При цьому суд зауважує, що відповідачами не заперечується той факт, що позивачка працювала в районах Крайньої Півночі, а доводи пенсійного органу мотивовані лише тим, що позивачка не надала трудових договорів про періоди роботи в районах Крайньої Півночі для пільгового обчислення страхового стажу.

Також суд враховує, що питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.

З 01.01.92 року по 31.12.2001 на території РФ діяв Закон РРСФР "Про державні пенсії в РРСФР" від 20.11.1990 № 340-1, на підставі якого всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в полуторному розмірі.

За змістом частини четвертої статті 1 Закону № 1788 у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно з вимогами абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

За приписами ч. 2 ст. 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто, з міжнародних угод, підписаних між Україною та РФ вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Якщо певний період роботи особи на території РФ згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей же стаж повинен враховуватись щодо цієї людини і в Україні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Таким чином, враховуючи, що період роботи позивачки в районі Крайньої Півночі підтверджується довідками, які уточнюють особливий характер роботи чи умов праці, необхідних для призначення трудової пенсії по старості і підтверджують постійну зайнятість на пільговій роботів районах Крайньої Півночі, суд доходить висновку, що позивачка має право на зарахування таких періодів для пільгового обчислення страхового стажу і що відповідачі протиправно відмовили у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивачки в цілях призначення пенсії за віком.

Відтак рішення пенсійного органу за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком визнається судом необґрунтованим, тобто таким, що прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційним, тобто таким, що прийняте, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому підлягає скасуванню.

Щодо зарахування до страхового стажу позивачки періоду здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003, то, як можна побачити з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.07.2022 № 5705-5187/Б-02/8-0222/22, відповідач інформував позивачку, що відповідно до п. 3-1 Прикінцевих пложень Закону 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 по 30 червня 2000 включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 по 31 грудня 2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Далі відповідач зазначив, що з урахуванням наведеної правової норми стаж позивачки для визнання права на призначення пенсії за віком становить 27 років 9 місяців 17 днів.

Звідси випливає, що пенсійний орган не заперечує права позивачки на зарахування до її страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 01.01.2001 по 31.12.2003.

Але оскільки суду не надано самого рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком, тоді як вищезазначений лист не вважається рішенням суб`єкта владних повноважень і з його змісту неможливо достовірно встановити, чи виник між сторонам спір в частині зарахування до страхового стажу позивачки періоду здійснення нею підприємницької діяльності, суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги заявлені передчасно та за відсутності факту порушення прав та законних інтересів позивачки.

Відтак, беручи до уваги встановлені обставини справи, за наслідками вирішення справи суд не вбачає достатніх передумов для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачці пенсії за віком з 23.05.2022, оскільки окремі питання, пов`язані з обчисленням страхового стажу позивачки, не можуть бути об`єктивно оцінені судом в межах розгляду цієї адміністративної справи, зокрема й тому, що вони не були предметом оцінки самого суб`єкта владних повноважень з прийняттям в цій частині рішення, яке могло б бути перевірене в судовому порядку з урахуванням підстав для його прийняття.

До того ж, якщо пенсійний орган дійсно визнає право позивачки на зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003, то в цій частині взагалі відсутній публічно-правовий спір, а отже, відсутня й необхідність у судовому врегулюванні цього питання.

Як зазначено у п.п. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 п. п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду цієї справи суд надав оцінку тим підставам, що згідно з рішенням пенсійного органу перешкоджали призначенню позивачці пенсії за віком.

Разом з тим, у зв`язку із скасуванням такого рішення процедура розгляду питання про призначення позивачці пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої дискреційні повноваження, повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду за наслідками вирішення цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення від 08.06.2022 № 97 та зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивачки роботу в районі Крайньої Півночі з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців за періоди з 18.11.1982 по 07.01.1983, з 24.09.1985 по 02.06.1986, з 24.09.1986 по 15.07.1987 та з 18.08.1987 по 21.09.1996, і з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, повторно розглянути заяву позивачки ОСОБА_1 від 31.05.2022 року про призначення пенсії за віком. В решті позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 496,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівну).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 97 від 08.06.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботу в районі Крайньої Півночі з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців наступні період з 18.11.1982 по 07.01.1983, з 24.09.1985 по 02.06.1986, з 24.09.1986 по 15.07.1987, з 18.08.1987 по 21.09.1996 та з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому судовому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2022 про призначення пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 248,10 грн (двісті сорок вісім гривень 10 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 248,10 грн (двісті сорок вісім гривень 10 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

2) представник позивачки: адвокат Савчук Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, місцезнаходження: майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022);

4) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 23.12.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович