Справа № 320/13119/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2022 року справа №320/13119/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області №05 від 21.05.2021 року про відмову у призначені пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №57 від 15.07.2021 року про відмову у призначені пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.04.2021 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що спірними рішенням їй відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон №796) з підстав ненадання документів, які підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не менше 14 днів у 1987 році.

Позивачка не погоджується зі спірними рішеннями та вважає, що нею було надано всі необхідні документи, які підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не менше 14 днів у 1987 році, у тому числі, і посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 рр. (категорія 2) серії НОМЕР_1 від 09.02.1993.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 (суддя Терлецька О.О.) відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб для участі у ньому.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що спірне рішення було ним прийнято правомірно, оскільки позивачкою не були надані документи, які підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідач зауважив, що при розрахунку пенсії не було враховано надану позивачкою довідку №05-07/3-326 від 17.06.2016, видану архівним відділом Ірпінської міської ради Київської області, оскільки в ній не визначено факт прибуття та початку трудової діяльності з 10.03.1987 у м.Чорнобиль.

Крім того, у відомостях нарахування заробітної плати не прослідковується нарахування заробітної плати позивачці за роботу в зоні відчуження.

22.06.2022 на підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 №78-р-ка у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_2 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестимісячного віку, було проведено повторний автоматизований розподіл справи №320/13119/21, за результатами якого справа була передана для розгляду судді ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 прийнято адміністративну справу до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Дудіна С. О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про продовження строку для надання доказів по справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області правом на надання відзив не скористалось, про відкриття провадження у справі було проінформовано шляхом направлення тексту ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням Діловодство спеціалізованого суду.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в місті Києві 24.12.1998 (а.с.8-9).

09.02.1993 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачці посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 рр. (категорія 2) серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Судом встановлено, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 14.05.2022 про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення від 21.05.2021 №05 про відмову у призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку.

У спірному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років.

Документи, які були надані для розгляду: трудова книжка серії НОМЕР_3 ; заява про призначення пенсії від 14.05.2021; диплом від 16.07.1984 серії НОМЕР_4 ; посвідчення ліквідатора ЧАЕС серії А №055604; індивідуальні відомості про застраховану особу, що містить Реєстр застрахованих осію Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 14.05.2021; свідоцтво про шлюб; архівна довідка №5-07/3-326 від 17.06.2016; відомості нарахування заробітної плати.

Відповідач у спірному рішенні зазначив, що за доданими до заяви документами до страхового стажу зараховано періоди навчання з 01.09.1987 по 28.06.1998, періоди роботи згідно трудової книжки з 10.07.1986 по 27.08.1987, з 01.07.1988 по 30.12.2001, з 22.01.2002 по 30.09.2003, з 13.10.2003 по 31.12.2003 та всі періоди страхового стажу, що містить Реєстр застрахованих осіб.

Підтверджено документами 32 роки 4 місяця та 0 днів.

При розрахунку пенсії неможливо взяти до розгляду та врахувати для встановлення пільгового призначення пенсії (зі зниженням пенсійного віку) довідку №05-07/3-326 від 17.06.2016, видану Архівним відділом Ірпінської міської ради Київської області, оскільки в ній не зазначено факт прибуття на початку трудової діяльності з 10.03.1987 у м.Чорнобиль. В «відомості нарахування заробітної плати (б/н)» не прослідковується нарахування заробітної плати ОСОБА_1 .

Також відповідач зазначив про необхідність надання документу, на підставі якого було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р.

Відповідач у спірному рішенні зазначив, що право на пенсійну виплату при наявному страховому стажі настане по досягненню позивачкою 63 років (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з іншою заявою від 08.07.2021 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішенням від 15.07.2021 №57 відмовило позивачці у призначенні пенсії, посилаючись на те, що при розрахунку пенсії неможливо взяти до розрахунку та врахувати для встановлення пільгового призначення пенсії (із зниженням пенсійного віку) довідку №05-07/3-326 від 17.06.2016, видану архівним відділом Ірпінської міської ради Київської області, оскільки в ній не визначено факт прибуття та початку трудової діяльності з 10.03.1987 у м.Чорнобиль. В відомостях нарахування заробітної плати не прослідковується нарахування заробітної плати позивачці в зоні відчуження. Також необхідно додати документи, на підставі яких було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. (а.с.22).

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на підставі заяви позивачки було прийнято рішення від 19.08.2021 №57 про призначення ОСОБА_1 з 12.08.2021 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796 (а.с.25).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області спірних рішень, позивачка звернулась до суду з заним позовом про визнання їх протиправними та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, - вік зменшується на 8 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що страховий стаж позивачки для розрахунку пенсії складає 32 роки та 8 місяців.

Оскільки позивачка народилася 12.04.1965, пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону №796, у разі підтвердження права на таке зниження, може бути призначена при досягненні нею 52 років, тобто з 13.04.2021 (наступного дня після досягнення пенсійного віку).

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Підпунктом 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно зі статтею 9 Закону №796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачці посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_1 від 09.02.1993) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та

її наслідків.

Відповідно до статті 10 Закону №796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 15 Закону №796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (який був чинний на момент видачі позивачці посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_1 від 09.02.1993), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській

АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня до 31 грудня 1986 р. від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки не менше 14 календарних днів у 1986 році, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А.

Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту); г) рішення суду про встановлення факту перебування в зоні відчуження.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 3 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі №572/47/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85804084), від 15.01.2021 у справі №520/7846/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94171730) та від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 104677535).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Як було вказано раніше, 09.02.1993 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачці посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. (категорії 2), серії НОМЕР_1 .

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивачки із заявами про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

У спірних рішеннях Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відмовляючи у призначенні позивачці пенсії, зі зниженням пенсійного віку зазначили про неможливість врахування для встановлення пільгового призначення пенсії (із зниженням пенсійного віку) довідки №05-07/3-326 від 17.06.2016, виданої архівним відділом Ірпінської міської ради Київської області, оскільки в ній не визначено факт прибуття та початку трудової діяльності з 10.03.1987 у м.Чорнобиль.

Також відповідачі зазначили, що у відомостях нарахування заробітної плати не прослідковується нарахування заробітної плати позивачці в зоні відчуження.

Крім того, відповідачі зазначили про необхідність надання позивачкою документів, на підставі яких було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р.

Проте, суд зазначає, що документом, який підтверджує факт участі позивачки у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. є саме посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. (категорії 2) серії НОМЕР_1 від 09.02.1993, яке, як було вказано вище, видавалося лише за умови підтвердження участі у ліквідації аварії на ЧАЕС у 1987 р. від 1 до 14 днів.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10.07.1986, позивачка у період з 10.07.1986 по 27.08.1987 працювала манікюрницею в Ірпінському міському побутовому комбінаті (а.с.11-13).

Відповідно до довідки, виданої директором Ірпінського міського побутового комбінату, ОСОБА_4 у період з 10.03.1987 по 10.04.1987, у тому числі у вихідні дні, брала безпосередню участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.15).

Згідно з архівного витягу, наданого Архівним відділом виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області у формі довідки від 17.06.2016 №05-07/З-326, наказом Ірпінського міського побутового комбінату від 06.03.1987 №48 встановлено відрядити з 10.03.1987 по 10.04.1987, строком на 1 місяць в м.Чорнобиль для роботи у пральні ОСОБА_4 (манікюрниця) (а.с.20).

Отже, вказані документи визначають конкретний період перебування позивачки у зоні відчуження та її участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до відомостей із заробітної плати, ОСОБА_4 було нараховано та виплачено заробітну плату за березень-квітень 1987 р. (а.с.18-19).

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу від 05.11.1988 серії НОМЕР_5 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 05.11.1988 було укладено шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 (а.с.10).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1993 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" м.Чорнобиль належить до зони відчуження.

Отже, подані позивачкою документи не викликають сумнівів щодо її участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796 за умови досягнення нею 52 років.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії від 14.05.2021 досягнула віку, необхідного для такого призначення 52 років (дата досягнення віку - 12.04.2021).

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідачі безпідставно відмовили позивачці у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 21.05.2021 №05.

Також, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.07.2021 №57, обґрунтування прийняття якого є аналогічним вищевказаному рішенню.

Щодо позовної вимоги позивачки про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.04.2021 року, суд зазначає таке.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки позивачка досягла пенсійного віку (52 роки) 12.04.2021, необхідного для призначення пенсії за віком, тримісячний строк для подання заяви про таке призначення почав свій перебіг з 13.04.2021.

Матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивачка звернулася 14.05.2021, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого для подання заяви про призначення пенсії, внаслідок чого пенсія має бути призначена з наступного дня після досягнення нею пенсійного віку, тобто з 13.04.2021.

Судом встановлено, що 19.08.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області після розгляду третьої заяви від 12.08.2021 було призначено позивачці пенсію із зниженням пенсійного віку.

Проте, оскільки матеріалами справи підтверджується, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області за результатами розгляду першої заяви позивачки, датованої 14.05.2021, неправомірно відмовило їй у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію саме з дати виникнення у неї права на її отримання, тобто з 13.04.2021.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Щодо заяви позивачка про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області витрат, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 76397938).

При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 29.07.2021 між ОСОБА_1 (Замовник) та Адвокатським об`єднанням «Юстіс» (Виконавець) було укладено договір про надання правової допомоги №22, за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику правову допомогу щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, місцевого самоврядування, в судах усіх інстанцій, органах державної виконавчої служби, у справах стосовно призначення, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 договору послуги надаються замовнику шляхом: усного та письмового консультування з юридичних питань; складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо; надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів замовника в органах судової влади; особистої участі та представництва замовника в органах державної влади, місцевого самоврядування, в судах усіх інстанцій, органах державної виконавчої влади.

Згідно з пунктом 4.1 договору розмір гонорару, що виплачується виконавцю за правову допомогу, визначену у п.1.1 договору, визначається за домовленістю сторін і становить: 500,00 грн. зустріч в офісі виконавця, консультація клієнта, узгодження правової позиції (за годину роботи); 1500,00 грн. підготовка позову, заяви, скарги (за годину роботи); 1500,00 грн. участь представника у судовому засіданні по суті справи (за годину роботи); 1000,00 грн. складання заяв по суті справи (за годину роботи).

Позивачем в якості доказів надання правничої допомоги додано акт наданих послуг від 07.12.2021, відповідно до якого позивачці надані такі послуги:

- зустріч в офісі виконавця, консультація клієнта, узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів (30 хв.) 750,00 грн.;

- підготовка та подання до Київського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області №5 від 21.05.2021 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №57 від 15.07.2021 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити певні дії (4 години) 6000,00 грн.;

- складання та подання відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (2 години) 2000,00 грн., що в цілому становить 8750,00 грн.(а.с.48).

Надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом справи, суд зазначає, що не відповідають ознакам неминучості такі складові заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу: зустріч в офісі виконавця, консультація клієнта, узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів.

Не були неминучими і витрати позивачки, пов`язані зі складанням та поданням відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (2 години) у розмірі 2000,00 грн., оскільки такі дії не були обов`язковими для захисту порушеного права та вчинялися позивачкою на власний розсуд.

Суд вважає, що такі дії представника не відповідають ознакам неминучості їх понесення, не були необхідними та обов`язковими для захисту порушеного права позивача та, окрім того, представником позивача до складу витрат включена вартість інших дій, зокрема, послуги зі складання та подання позовної заяви (6000,00 грн.), які фактично охоплюють необхідність виконання таких підготовчих дій як «узгодження правової позиції, визначення обсягу доказів».

Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі №922/2321/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 96172760) виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані адвокатом, на загальну суму 2750,00 грн. не відповідають критерію неминучості, а також охоплені за свою суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу.

Суд зауважує, що наведене зменшення вартості витрат на правничу допомогу не стосується оцінки співмірності таких витрат (що може здійснюватися виключно за наявності відповідного клопотання сторони про це), позаяк у даному випадку суд надає оцінку не вартості, а обсягу наданих послуг, що не є тотожним. При цьому, на переконання суду, ретельне дослідження обсягу витрат на правничу допомогу є обов`язком суду, виконання якого є запобіжником штучного збільшення недобросовісними учасниками процесу вартості судових витрат шляхом необґрунтованого включення до їх обсягу робіт (послуг), які фактично не виконувалися (не надавалися), або охоплюються іншими роботами (послугами), або не пов`язані критерієм неминучості з розглядом справи тощо. Отже, оцінка обсягу та складових наданих представником послуг та їх відношення до розгляду справи (у тому числі через критерій неминучості) має передувати оцінці розміру таких послуг на предмет їх співмірності зі складністю справи, витраченим часом, ціною позову тощо.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання заперечень щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, як суб`єкта, первинні протиправні дії якого призвели до виникнення спору.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 21.05.2021 №05 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.07.2021 №57 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 з 13 квітня 2021 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код: 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, вул.Шевченка, буд.9).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.