Справа № 390/857/22
Суддя: Терещенко Д. В.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 390/857/22
Провадження № 2-а/390/21/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Терещенка Д.В.,

при секретарі Абрамовій М.О.,

за участю позивача,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), від імені та в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович (25006, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, 84, офіс 511), до інспектора відділення поліції № 2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області Вербицького Валерія Вікторовича (25014 м. Кропивницький, вул. Кільцева, 34 б), Головного управління національної поліції в Кіровоградській області (вул. Віктора Чміленка, 41, м. Кропивницький, 25006, ), про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожного руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2022 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: поновити йому строк на оскарження постанови серії БАБ №899357 від 07.09.2021; визнати неправомірною і скасувати постанову серії БАБ №899357 від 07.09.2021 про накладення штрафу у розмірі 340 грн за порушення ч.1 ст.121 КУпАП; стягнути з ГУНП в Кіровоградській області на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджує, що винесена інспектором постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП є протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалю суду від 02.08.2022 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, прийнято позовну заяву та відкрито провадження у адміністративній справі.

В судовому засіданні позивач зазначив, що 07.09.2021, рухаючись по автодорозі М-12 на території Кропивницького району Кіровоградської області на власному автомобілі ВАЗ 2108 був зупинений поліцією за те, що при виїзді на головну дорогу проігнорував вимоги знаку Стоп та не зупинився. Після спілкування з працівниками поліції його відпустили. На місці зупинки ніяких постанов не складалося. Про те, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності він дізнався тільки в липні 2022 року, а постанову отримав 22.07.2022. В постанові зазначено, що він начебто керував транспортним засобом з технічною несправністю.

Позивач зазначив, що зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, за що саме його було притягнуто до відповідальності, так як автомобіль знаходився в справному стані.

Відповідач інспектор відділення поліції № 2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області Вербицький Валерій Вікторович в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Кіровоградській області в своєму відзиві від 25.08.2022 просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та зазначив, що 07.09.2021 було зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме: те, що позивач керував транспортним засобом ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М-12, який мав технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Крім того, посилаючись на ч.7, ч.9 ст.139, ст.286, ч.ч.1-4 ст.242 КАСУ зазначив, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу зазначений позивачем є неспівмірним зі складністю справи.

Судом встановлено, що 07.09.2021 інспектор відділення поліції № 2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області Вербицький В.В. склав постанову серія БАБ № 899357 від 07.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої за порушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

З даної постанови вбачається, що позивач 07.09.2021 о 17.30 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М-12, який мав технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Оскаржувана постанова не містить відомостей підстав зупинки транспортного засобу та саме які несправності мав автомобіль позивача.

З пояснень позивача, вбачається, що поліцейський повідомив, що його зупинили за те, що він при виїзді на головну дорогу проігнорував вимоги знаку Стоп та не зупинився. У відзиві на позов відповідач не повідомляє суд про проведення огляду автомобіля.

Позивач наполягає, що не порушував ПДР України, він впевнений, що його автомобіль був в технічно справному стані. Відповідачем не представлений відеозапис, зупинки та огляду транспортного засобу позивача (а.с.42).

Факт належного технічного стану автомобіля підтверджено актом технічного огляду (а.с.14-15).

Ст.14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Ст.16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п.2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Ст.9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст.35 ЗУ «Про національну поліцію». Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п.п.1, 3 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупинити транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ній статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення(одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимагати відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірним.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі №161/7068/16-а.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічними засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 899357 від 07.09.2021 вбачається, що позивач 07.09.2021 о 17.30 керував транспортним засобом ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі М-12, який мав технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

В постанові не зазначено, саме які технічні несправності чи переобладнання мав автомобіль позивача. Крім того, в постанові не зазначено, який саме пункт ПДРУ був порушений позивачем.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що відсутні беззаперечні докази, які б свідчили, що позивач керував транспортним засобом, який мав технічні несправності.

Враховуючи, що поліцейський патрульної служби належним чином не зафіксував причини зупинки транспортного засобу та не довів належними та допустимими доказами факту технічної несправності автомобіля, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, який переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.121 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за відсутності належних доказів з боку суб`єкта владних повноважень щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та піддано штрафу, визнати позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення є неможливим.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 899357 від 07.09.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП підлягає скасуванню, як незаконна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Визнання оскаржуваної постанови неправомірною не передбачено положеннями ст.286 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Також в позові зазначено, що на професійну правничу допомогу адвоката позивач витратив 2 000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАСУ до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, що враховується судом.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Усатенком Ю.Ю. на підставі договору про надання професійної правничої від 25 липня 2022 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» від імені якого діє керуючий партнер Усатенко Ю.Ю., який діє на підставі Статуту, та Черкесом Максимом Олександровичем.

Пунктом 2 Договору про надання професійної правничої допомоги від 25 липня 2022 року закріплено, що адвокатське об`єднання бере на себе надання наступної правничої допомоги: збір доказів, аналіз законодавства, складання позовної заяви про визнання незаконною і скасування постанови та представництво в Кіровоградському районному суді Кіровоградської області.

Відповідно до пункту 4 цього Договору вартість правничої допомоги складає 2 000 грн. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі гонорар адвоката за даним договором є фіксованим (а.с.18).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 121 від 25.07.2022 адвокат отримав у рахунок оплати адвокатського гонорару від ОСОБА_1 на підставі договору від 25.07.2022 кошти у розмірі 2000,00 грн (а.с.19).

Також позивачем до матеріалів справи долучено ордер Серія ВА № 1036365 на надання правничої допомоги на підставі договору правової допомоги від 25.07.2022 у Кіровоградському районному суду Кіровоградської області адвокатом Усатенком Ю.Ю. (а.с.21).

В той же час слід враховувати правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, яка полягає в тому, що у разі встановлення у договорі між адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 та від 18 серпня 2022 року у справі №340/323/21.

Верховний Суд у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У контексті висновків постанови Верховного Суду від 28.12.2020 по справі №640/18402/19 щодо тієї обставини, що фіксований гонорар адвоката не підлягає зменшенню, та з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, проведення позивачем оплати на надані адвокатом послуги, суд приходить до висновку, що у цій конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі за рахунок відповідача. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд уважає за необхідне звернути увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, які складаються із судового збору, в сумі 992 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, що відповідає вимогам ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 288, 289, 293, 294 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 132, 134, 139, 241-246, 249, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову інспектора відділення поліції № 2 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області Вербицького Валерія Вікторовича серії БАБ № 899357 від 07.09.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються із судового збору, в сумі 992 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Терещенко