Справа № 640/16090/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому позивач просила суд:

- визнати дії відповідача по винесенню постанови державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вегерою Ольгою Дмитрівною про відкриття виконавчого провадження № 69845440 від 14.09.2022 протиправними;

- скасувати постанови державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вегери Ольги Дмитрівни від 14.09.2022: Про відкриття виконавчого провадження № 69845440; Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в 269 гривень; Про стягнення виконавчого збору в розмірі 2103,09 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанови Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.09.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП № 69845440, про стягнення виконавчого збору від 14.09.2022 року та про розмір витрат провадження у виконавчому провадженні № 69845440 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконавчий документ (вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 № Ф-67362-17-У) не вручено позивачу, а тому, виконавчий документ не набрав чинності. Позивач зазначає, що виконавчий документ не містить дату вручення податкової вимоги, що свідчить протиправність відкриття виконавчого провадження та прийняття відповідних процесуальних рішень про стягнення коштів, а також про мінімальний розмір витрат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 р. у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.12.2022.

Розгляд апеляційної скарги 14.12.2022 було знято з розгляду та призначено на 19.12.022.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, засобами інформаційно-телекомунікаційної системи Головного управління Державної податкової служби у м. Києві в автоматичному режимі було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 № Ф-67362-17-У на суму 21030,90 та направлено ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Вимога від 16.05.2019 №Ф-67362-17-У, набрала чинності 08 серпня 2022 року, що вбачається з пункту № 5 вказаної вимоги.

Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України звернулось до Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого листа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 № Ф-67362-17-У.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вегери Ольги Дмитрівни від 14.09.2022, відкрито виконавче провадження № 69845440 щодо виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2022 № Ф-67362-17-У.

Вважаючи вказану постанову Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2022 ВП № 69845440, про стягнення виконавчого збору від 14.09.2022 року та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження протиправними, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що податкова вимога від 16 травня 2022 року № Ф-67362-17-У, містить інформацію щодо дати набрання такою вимогою чинності, а саме - 08 серпня 2022 року, у свою чергу, до посадових обов`язків державного виконавця не віднесено перевіряти дійсність дати набрання виконавчим документом законної сили. Крім того, факт отримання/не отримання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки), не досліджується судом в межах даної справи, оскільки правомірність податкової вимоги має встановлюватися в межах іншої адміністративної справи, у разі оскарження відповідної вимоги про сплату боргу, проте, доказів оскарження позивачем податкової вимоги не надано, суд у даній справі досліджує саме обставини відкриття виконавчого провадження та правомірність дій державного виконавця щодо прийняття відповідного процесуального рішення про відкриття виконавчого провадження у формі постанови, а також постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Державний виконавець не зобов`язаний перевіряти підстави такого набрання, що свідчить про те, що у державного виконавця були відсутні підставі для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість, апелянт вважає вкзаані висновки суду необґрунтованими та помилковими, позаяк предметом доказування у даній справі є саме законність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на підсатві вимоги, яка не відповідає вимогам законодавства та не набрала законної сили.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06. 2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

У силу змісту статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно приписів частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податкова вимога є різновидом виконавчого документа.

Відповідно до вимог статті 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Як вбачається з матеріалів провадження, податкова вимога набрала законної сили 08.08.2022 року, про що зазначено у пункті 5 податкової вимоги.

У разі, якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

За змістом ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тож, з наведеного слідує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) набирає чинності після спливу десятиденного строку, наданого особі, яка має недоїмку зі сплати єдиного внеску, для: сплати суми недоїмки, штрафів, пені; оскарження в адміністративному чи судовому порядку; сплати узгодженої суми недоїмки. При цьому, як правильно вказав суд першої інстанції, важливим є те, що цей десятиденний строк обчислюється з дня отримання вимоги.

Так, позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що позивачем не отримано податкової вимоги та у виконавчому документі відсутня інформація щодо вручення такого документу позивачу.

Проте, колегія суддів вважає, що відповідальність за правильність формування податкової вимоги покладено саме на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, проте, податкова вимога від 16 травня 2022 року № Ф-67362-17-У, містить інформацію щодо дати набрання такою вимогою чинності, а саме, 08 серпня 2022 року. У свою чергу, до посадових обов`язків державного виконавця не віднесено перевіряти дійсність дати набрання виконавчим документом законної сили. Крім того, важливим є те, що факт отримання/не отримання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) не досліджується судом в межах даної справи, оскільки правомірність податкової вимоги має встановлюватися в межах іншої адміністративної справи, у разі оскарження відповідної вимоги про сплату боргу.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду, доказів оскарження позивачем податкової вимоги від 16.05.2019 №Ф-67362-17-У не надано, виходячи з предмета позову в межах правовідносин, у межах даного спору, суд досліджує саме обставини відкриття виконавчого провадження та правомірність дій державного виконавця щодо прийняття відповідного процесуального рішення про відкриття виконавчого провадження у формі постанови, а також постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, проте, не втручається у дослідження самої податкової вимоги, як виконавчого документа, оскільки це не є предметом даного спору.

Оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-67362-17-У, набрала законної сили 08.08.2022, державний виконавець не зобов`язаний перевіряти підстави такого набрання, що свідчить про те, що у державного виконавця були відсутні підставі для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У свою чергу, доводи сторони позивача про відсутність інформації щодо дати та номеру поштового відправлення із зазначенням, у разі наявності, підстав невручення податкової вимоги, не спростовують викладеного вище, оскільки такі обставини мають бути оскаржені в межах розгляду справи про оскарження податкової вимоги.

Суд відзначає, що відповідач першочергово в своїй діяльності керується нормами Закону №1404-VIII, який регламентує його діяльність, і не наділений повноваженнями самостійно визначати дату набрання чинності виконавчим документом, чи надавати оцінку діям посадових осіб (органу), які звернули до виконання цей виконавчий документ і зазначили дату набрання ним чинності. У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відтак, єдиною умовою для повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, є недодержання саме стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2022 ВП №69845440, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко