Справа № 420/14787/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у видачі сім`ї ОСОБА_2 в установленні статусу та видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дітям з багатодітної сім`ї; зобов`язати Управління соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради установити сім`ї ОСОБА_1 статус багатодітної сім`ї, видати посвідчення батьків багатодітної сім`ї та дітям з багатодітної сім`ї, внести інформацію про сім`ю ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проживає своєю сім`єю у складі дружини ОСОБА_3 , дітей від цього шлюбу: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також до складу сім`ї входить донька позивача від попереднього шлюбу з ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору № 986 від 23.09.2022, укладеного за спільною згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Позивач 03.10.2022 звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про визнання сім`ї багатодітною, так як в сім`ї троє дітей, однак листом Управління соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці № Ф1-153263-ф/л від 06.10.2022 було повідомлено про відсутність підстав для встановлення статусу та видачі посвідчення батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї. Мотивом вказано не доведення самостійного виховання заявником дитини ОСОБА_7 , а також положенням постанови КМУ № 209 від 02.03.2010. Позивач категорично не погоджується із такою відмовою, зважаючи на те, що сім`ї, які утворені шляхом повторного шлюбу батьків та спільного виховання трьох і більше дітей від попередніх шлюбів без їх усиновлення, можуть бути віднесені до категорії багатодітних сімей. Управлінням не було взято до уваги додану позивачем копію договору № 986 від 23.09.2022, який підтверджує проживання доньки ОСОБА_7 з ним та його родиною; також не взято до уваги факт реєстрації місця проживання доньки ОСОБА_7 , який мав місце після укладання договору, а саме 29.09.2022. На переконання позивача, зазначені фактичні обставини у сукупності є підставою для прийняття рішення про встановлення статусу та видачу посвідчення батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї родині позивача.

Ухвалою судді від 21.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради до участі в справі як другого відповідача.

07.11.2022 до суду від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що до заяви позивача було долучено нотаріально посвідчений договір № 986 від 23.09.2022, який за приписами постанови КМУ від 02.03.2010 № 209 не є документом, що підтверджує факт виховання дитини одним із батьків. Вичерпний перелік документів, який подається для підтвердження факту виховання дитини, наведено в абз. 7 п. 3-2 Порядку № 209, і подача альтернативних документів, а саме договору про місце проживання та виховання дитини, чинним законодавством не передбачено. Крім того, під час перевірки Департаменту стало відомо про наявність рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03.04.2013 № 521/3369/13, яким визначено, що дитина проживає з мамою. Враховуючи той факт, що відповідно до Порядку № 209, серед обов`язкових документів для видачі посвідчення має бути саме рішення суду, Департамент не може видати посвідчення ОСОБА_1 на підставі наданого договору, оскільки останній суперечить рішенню суду, яке є чинним.

11.11.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в який остання категорично не погоджується із позицією відповідача. Зазначає, що зі спливом часу, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 прийшли до висновку, що проживання їх спільної доньки у складі другої сім`ї батька найкраще сприятиме потребам дитини ОСОБА_7 у моральному розвитку та матеріальному забезпеченні, що вони закріпили у договорі від 23.09.2022 № 986. Договір не суперечать чинному законодавству та укладений добровільно батьками. Пріоритетним у даному конкретному випадку є дотримання інтересів дитини, а тому сім`ї батька потрібно надати статус багатодітної сім`ї. Не допускаючи альтернативи та використовуючи формалізований підхід, вважаючи єдиним та можливим механізмом встановлення місця проживання дитини шляхом ухвалення рішення суду, відповідач фактично унеможливлює реалізацію права визначення місця проживання ОСОБА_7 за домовленістю її батьків у порядку, встановленому чинним сімейним законодавством.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 03.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послу Одеської міської ради за отриманням адміністративної послуги: «Установлення статусу, видача посвідчень батькам багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї».

04.10.2020 Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради справу передано Управління соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

За результатами опрацювання звернення ОСОБА_1 , Управлінням соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на звернення позивача спрямовано лист від 06.10.2022 № Ф1-153263-Ф/Л, згідно якого відсутній документ, що підтверджує факт самостійного виховання дитини ОСОБА_7 2009 р.н., відповідно до постанови № 209, у зв`язку із чим для установлення статусу та видачі посвідчення батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, не має підстав.

Позивач, вважаючи порушеними свої права та інтереси, зокрема ненаданням відповідачем-2 його сім`ї статусу багатодітної, звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, у складі сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває дружина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.12.2014, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис від 09.12.2014 № 3157, а також їх спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, позивач має доньку від попереднього шлюбу із ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.06.2022 (повторно).

За зверненням позивача від 03.10.2022, до складу багатодітної сім`ї мала бути включене вищезазначена дитина від попереднього шлюбу, оскільки 23.09.2022 між ним та його колишньою дружиною укладено договір про місце проживання та виховання цієї дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстровано в реєстрі за № 986.

Механізм виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї багатодітної сім`ї (далі - посвідчення) визначає Порядок виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 р. № 209.

Згідно з п. 2 Порядку № 209 посвідчення є документами, що підтверджують статус багатодітної сім`ї і дітей з такої сім`ї та їх право на отримання пільг згідно із Законом України "Про охорону дитинства" та іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 3 Порядку № 209 посвідчення видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських (міст обласного значення), районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (далі - структурний підрозділ/виконавчий орган) і центрами надання адміністративних послуг одному з батьків незалежно від місця проживання протягом десяти робочих днів з дати подання заяви.

За приписами п. 3-1 Порядку № 209 заява для оформлення посвідчення батьків багатодітної сім`ї та посвідчення дитини з багатодітної сім`ї подається одним із батьків структурному підрозділу/виконавчому органу, що видає посвідчення, або центру надання адміністративних послуг за формою, затвердженою Мінсоцполітики, одним із таких способів:

1) у паперовій формі - у разі особистого відвідування структурного підрозділу/виконавчого органу, центру надання адміністративних послуг (для посвідчення особи пред`являється паспорт громадянина України або документ, що посвідчує особу та підтверджує її громадянство або спеціальний статус) або надсилання поштою (реєстрованим поштовим відправленням);

2) в електронній формі - через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування (ідентифікація особи при цьому здійснюється з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг);

3) в усній формі - у разі особистого відвідування структурного підрозділу/виконавчого органу або центру надання адміністративних послуг (для посвідчення особи пред`являється паспорт громадянина України або документ, що посвідчує особу та підтверджує її громадянство або спеціальний статус).

При цьому посадова особа структурного підрозділу/виконавчого органу або адміністратор центру надання адміністративних послуг заповнює електронну форму заяви на підставі усної заяви та роздруковує її паперовий примірник, який повинен бути прочитаний і підписаний заявником.

Посадова особа структурного підрозділу/виконавчого органу або адміністратор центру надання адміністративних послуг надає заявнику вичерпну інформацію та консультацію щодо порядку подання заяви.

Відповідно до п. 3-2 Порядку № 209 у заяві зазначаються відомості про осіб, яким видаватимуться посвідчення:

прізвища, імена та по батькові батьків, місце і дата народження, серія та номер паспорта громадянина України, а також унікальні номери запису особи (за наявності) в Єдиному державному демографічному реєстрі, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають про це відмітку в паспорті або які не є громадянами України);

прізвища, імена, по батькові, місце і дата народження дітей, їх унікальні номери запису особи в Єдиному державному демографічному реєстрі та відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності).

До заяви додаються:

одна фотокартка (кольорова або чорно-біла) розміром 30 Ч 40 міліметрів;

у разі народження дитини або навчання особи віком від 18 до 23 років за денною формою навчання за межами України - копія свідоцтва про народження дитини або довідки із закладу освіти. Такі документи подаються за умови їх легалізації, якщо інше не передбачено законом та міжнародним договором України, та з перекладом на українську мову. Вірність перекладу або справжність підпису перекладача засвідчується нотаріально;

у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу - документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків (копія рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою); копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін у зв`язку з усиновленням);

у разі продовження строку дії посвідчення, якщо дитина навчається за денною формою навчання у закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, - довідка про підтвердження зарахування до закладу освіти або про переведення на наступний курс навчання в межах відповідної програми підготовки (інформація підтверджується заявником кожного семестру, до закінчення закладу освіти, але не довше ніж до досягнення особою 23 років).

За приписами п. 3-4 Порядку № 209 для підтвердження відомостей про народження дітей та шлюб батьків використовуються відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, які передаються до Мінсоцполітики шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Мін`юсту та Мінсоцполітики через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 3-5 Порядку № 209 для підтвердження відомостей про факт виховання дитини одним із батьків використовуються відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, які передаються до Мінсоцполітики шляхом автоматизованого обміну електронними даними між інформаційними ресурсами Державної судової адміністрації та Мінсоцполітики у порядку, визначеному Мінсоцполітики разом із Державною судовою адміністрацією.

Згідно з п. 3-6 Порядку № 209 відомості, необхідні для оформлення посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї, можуть також перевірятись у порядку електронної інформаційної взаємодії з державними електронними інформаційними ресурсами за допомогою засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг.

З огляду на матеріали справи, за зверненням позивача від 03.10.2022, до складу багатодітної сім`ї мала б бути включена дитина доньку від попереднього шлюбу із ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.06.2022 (повторно), в основу чого позивачем покладено факт укладання 23.09.2022 між ним та його колишньою дружиною договору про місце проживання та виховання цієї дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстровано в реєстрі за № 986.

Згідно п. 1.2 цього договору, батьки домовились про місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_7 та про порядок здійснення батьківських прав ОСОБА_9 , яка мешкатиме окремо від дитини.

Згідно з п. 1.3 договору, місцем проживання малолітньої донки ОСОБА_7 батьки визначили за місцем проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 4.3 договору, по досягненні ОСОБА_7 чотирнадцятирічного віку, місце проживання дитини буде визначено бажанням самої дитини.

Також згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб № Ф-151494-ф/л від 30.09.2022, місце проживання ОСОБА_7 зареєстровано 29.09.2022 за адресою : АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з абз. 7 п. 3-2 Порядку № 209 у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу - документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків (копія рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою); копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін у зв`язку з усиновленням).

Тобто спеціальним нормативно-правовим актом у спірних правовідносинах визначено вичерпний перелік документів, які додають до заяви у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу - документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків, а саме:

копія рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу;

копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою);

копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін у зв`язку з усиновленням).

При цьому, під час перевірки Департаменту стало відомо про наявність рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03.04.2013 № 521/3369/13, яким визначено, що дитина проживає з мамою.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03.04.2013 № 521/3369/13 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені:

розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 03.11.2007 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2053;

після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_6 прізвище « ОСОБА_10 »;

встановлено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_6 .

Зазначене судове рішення набрало законної сили, у зв`язку із чим є обов`язковим до врахуванням всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З огляду на матеріали справи, за зверненням позивача від 03.10.2022, до складу багатодітної сім`ї мала б бути включена дитина доньку від попереднього шлюбу із ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.06.2022 (повторно), в основу чого позивачем покладено факт укладання 23.09.2022 між ним та його колишньою дружиною договору про місце проживання та виховання цієї дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстровано в реєстрі за № 986.

Таким чином, позивачем всупереч приписів абз. 7 п.3-2 Порядку № 209 на підтвердження факту виховання дитини одним із батьків, зокрема позивачем, надано не передбачений Порядком документ (договір), який водночас суперечить чинному судовому рішенню.

Посилання сторони позивача на те, що суб`єкт владних повноважень тлумачить вимоги Порядку № 209 формально та всупереч інтересів дитини, - на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, застосування норм права є особливою формою його реалізації. Це - державно-владна, організаційна діяльність компетентних органів держави й посадових осіб із реалізації правових норм стосовно до конкретних життєвих випадків через винесення індивідуально-конкретних правових наказів (приписів).

В даному випадку Департаментом цілком обґрунтовано не враховано доданого позивачем до заяви договору, як документу, який здатний підтвердити факт виховання дитини одним із батьків у розумінні спірних правовідносин, що врегульовані Порядком № 209.

Водночас, не заслуговують на увагу посилання сторони позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2020 по справі № 487/2001/19-ц, зокрема на те, що при визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору; - при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Так, зі змісту рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03.04.2013 № 521/3369/13 вбачається, що задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення місця проживання дитини, суд виходив з положень ч. 1 ст. 160 СК України, відповідно до якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за загальною згодою батьків, та ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Позивач та відповідач дійшли взаємної згоди щодо визначення місця проживання дитини, яку підтвердили наданими заявами про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде проживати разом з матір`ю.

Попри зазначене, в спірних правовідносинах відповідачем взагалі не можуть оцінюватися інтереси дитини в аспекті місця її проживання. Натомість на Департамент покладено обов`язок перевірки повноти, достатності та належності доданих до заяви документів, перелік яких є вичерпним.

Слід зазначити, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".

Жодних застережень про те, що на підтвердження факту виховання дитини одним із батьків, можуть подаватися альтернативні документи на розсуд заявника, спеціальна норма п. 3-2 Порядку № 209 не містить.

Навпаки, пункт 3-2 Порядку № 209 це абсолютно визначена норма права, тобто норма, яка з вичерпною конкретністю і повнотою встановлює умови своєї дії, права і обов`язки адресатів та наслідки їх порушення.

Зазначена норма закріплює однозначне правило поведінки, тобто учасники відносин позбавлені можливості для вибору іншої поведінки, на чому безпідставно наполягає представник позивача із посиланням на норми Сімейного кодексу України, яким спірні правовідносини не врегульовано.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65058, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 7; ), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.