Справа № 420/9414/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9414/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування вартості неотриманого ОСОБА_1 речового майна за період проходження військової служби з 2012 по 2017 роки та не включення до Довідки № 95 про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести розрахунок вартості неотриманого ОСОБА_1 речового майна за період проходження військової служби з 2012 по 2017 роки та надати відповідну нову Довідку про його вартість до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) ( АДРЕСА_3 ) для проведення виплати компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно за 2012-2017 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що Відповідно до витягу з наказу Командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17.12.2021 № 267 припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого сержанта за контрактом ОСОБА_1 (Г-009086), який здав справи і обов`язки за посадою помічника начальника варти 3 відділення взводу начальника варт та звільненого відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас Збройних Сил України, у зв`язку із закінченням контракту, під час дії особливого періоду, 17 грудня 2021 року.

Під час проходження військової служби речове майно позивачу не видавалось та при звільненні була надана Довідка № 95 про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно на суму 27383,57 грн. за період з 2018-2020 роки.

Однак, позивач зазначає, що він проходив військову службу за контрактом з 2012 року, проте в Довідку № 95 про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно не були включені періоди з 2012-2017 роки.

Не погоджуючись із тим, що періоди з 2012-2017 роки не були включені в довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року відповідача повідомлено про встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відзив на адміністративний позов до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

Ухвалою суду від 08.09.2022 року витребувано з Військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії атестату на предмети речового майна, що належать ОСОБА_1 та Послужний список позивача за період з 2012 по 2021 рік, а також зупинено провадження по справі № 420/9414/22 до одержання витребуваних документів.

На виконання ухвали суду від 08.09.2022 року відповідач надав витяг з послужного списку сержанта ОСОБА_1 та повідомив суд, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та введенням на території України воєнного стану (Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, зі змінами від 14.03.2022 № 133/22 «Про введення воєнного стану в Україні, затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX), а також виникненням реальної загрози захоплення матеріальних носіїв інформації, що могло спричинити негативні наслідки для військовослужбовців та членів їх сімей, було проведено заходи по знищенню облікових документів, з метою запобігання витоку інформації, що на даний час унеможливлює надання копій відповідних документів щодо забезпечення речовим майном.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року поновлено провадження по справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу (за контрактом) у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 09 листопада 2012 року.

Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України №267 від 17.12.2021 року, було припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особистого складу частини та всіх видів забезпечення старшого сержанта за контрактом ОСОБА_1 (Г-009086), який здав справи і обов`язки за посадою помічника начальника варти 3 відділення взводу начальника варт, та звільненого відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 по особовому складу від 13.12.2021 №39 о/с у запас Збройних Сил України, у зв`язку із закінченням контракту, під час дії особливого періоду, 17 грудня 2021 року.

Як вбачається з вищезазначеного наказу компенсація вартості не отриманого речового майна позивачу не виплачена.

Відповідно до довідки №95 від 24.12.2021 року про вартість речового майна, що належить до видачі старшому сержанту - ОСОБА_1 , вартість майна складає 27383,57 грн.

Судом встановлено, що вказана довідка №95 від 24.12.2021 року містить перелік речового майна, де час виникнення права на отримання предметів речового майна починається з грудня 2018 року.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про Національну гвардію України" Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з ч.1 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з п.п.2-3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п.5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до п.15 Глави 1 Розділу III Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.06.2017 року № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 року за № 797/30665, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Проте, спірним у даній справі є право позивача на врахування вартості неотриманого речового майна за період проходження його військової служби з 2012 по 2017 року при складанні довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно.

Як вбачається з наданого відповідачем витягу з послужного списку позивача, ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом до Військової частини НОМЕР_2 Південного територіального командування ВВ МВС України 09.11.2012 року; 19.04.2018 року звільнений у запас відповідно статті 26 частини 5 пункту 2 підпункту а (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; 04.12.2018 року зарахований на військову службу за контрактом строком на 3 роки; 13.12.2021 року звільнений у запас відповідно статті 26 частини 5 пункту 2 підпункту а (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Отже, судом встановлено, що військова служба позивача у військовій частині НОМЕР_2 Національній гвардії України припинялась 19.04.2018 року у зв`язку із закінченням строку контракту. У подальшому позивач з 04.12.2018 року був повторно зарахований на військову службу за контрактом строком на три роки та звільнений з неї 13.12.2021 року.

Зазначене також підтверджується абзацом третім Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №267 від 17.12.2021 року, яким визначено: Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошово забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу 04 грудня 2018 року з урахуванням періоду попередньої служби.

Позивач не спростовує факт його звільнення з військової служби у квітні 2018 року та повторному зарахування до військової частини НОМЕР_2 Національній гвардії України у грудні 2018 року.

На підставі викладених норм права суд зазначає, що розрахунок з позивачем, у тому числі, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно за період його служби у військовій частина НОМЕР_2 з 09.11.2012 по 19.04.2018 року, повинен був бути проведений у квітні 2018 року при звільненні ОСОБА_1 за закінченням строку контракту.

З урахуванням зазначеного, право позивача на включення вартості неотриманого речового майна за період проходження його військової служби з 2012 по 2017 року при складанні довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно при звільненні за Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №267 від 17.12.2021 року відсутнє. Адже грошова компенсація за неотримане речове майно в період листопад 2012-квітень 2018 року належала до виплати позивачу при звільнені у 2018 році. При цьому, докази невиплати такої компенсації до суду не надані.

У свою чергу, довідка №95 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу видана для виплати компенсації на підставі наказу №267 по о/с від 17.12.2021 року, закінчення строку контракту, який, як вже встановлено судом, розпочався з грудня 2018 року, а отже, не охоплював період 2012-2017 роки.

Таким чином, суд приходить висновку про правомірність дій Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування вартості неотриманого ОСОБА_1 речового майна за період проходження військової служби з 2012 по 2017 роки та не включення до Довідки № 95 про вартість речового майна, що належить до видачі, для виплати компенсації за неотримане речове майно, а, отже, й про відсутність підстав для задоволення даного позову.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) і "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.