Справа № 160/17003/22
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.10.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо відмови надати ОСОБА_2 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А», оформлене протоколом від 26.10.2021 року;
- скасувати рішення Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо відмови надати ОСОБА_2 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А», оформлене протоколом від 26.10.2021 року;
- зобов`язати центральну обласну лікарсько-консультативну комісію при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А» з 26.03.2013 року;
- оформити новий медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років, зі встановлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 категорії дитина з інвалідністю підгрупи А;
- датою встановлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , категорії дитина з інвалідністю підгрупи А вважати день надходження до комісії документів, 26.03.2013 року;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що лікарсько-консультативною комісією при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації заяву не прийнято відповідного рішення, саме про призначення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А» з 26.03.2013 року. Позивач вважає, що відмова комісії у призначенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А» є необґрунтованою та протиправною.
Так, позивач стверджує про те, що дитина потребує постійного моніторингу цукру в крові, тобто їй потрібна регулярна стороння допомога та нагляд, тобто вона не здатна до самообслуговування.
15.11.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
07.12.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
09.12.2022 року Центральною обласною лікарсько-консультативною комісією при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації надано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що згідно Критеріїв встановлення інвалідності, що визначені Порядком встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого Постановою №917:
"Підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.
До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії П, Ш і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).
В тому числі, відповідно до п. 17 даного Порядку, Комісією при департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації під час комплексної оцінки показнику "здатність до самообслуговування, що характеризує рівень обмеження основних категорій життєдіяльності, встановлено ступень їх вираження - здатність до самообслуговування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час самообслуговування, зменшення кількості дій під час самообслуговування з використанням у разі потреби технічних засобів.
Разом з цим, дана правова позиція також відображена в листі завідувача відділу дитячої ендокринології УНПЦ ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів і тканин МОЗ України, експерта МОЗ України зі спеціальності "Ендокринологія, дитяча ендокринологія, доктора медичних наук Зелінської Н.Б, від 16.09.2019 року.
Відповідач зазначає, що в.о. директора Медичного департаменту Міністерства охорони здоров`я України А.Гаврилюк листом від 06.03.2017 № 04.01.12-С-2558/2333-зв у відповідь на звернення ОСОБА_1 , також обгрунтував та повідомив про те, що ОСОБА_3 , соціально активна, відвідує школу, вводить інсулін самостійно (проходить регулярні навчання в школі самоконтролю в ендокринологічному відділенні за місцем спостереження), у разі потреби зміни дози інсуліну узгоджує з матір`ю.
Зважаючи на викладене, Софія, як будь-яка інша дитина, зокрема яка хворіє, потребує опіки з боку батьків, та не підпадає під статус дитина - інваліда підгрупи "А.
13.12.2022 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких в яких було підтримано позицію, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, та зазначено, що міркування позивача ґрунтуються виключно на формальних запереченнях, обставин та фактів, які відбулись під час митного оформлення товарів.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 має встановлений діагноз «цукровий діабет 1 типу, вперше виявлений, стадія декомпенсація».
Відповідно виписного епікризу №1554 від 22.03.2013 року, ОСОБА_3 має діагноз цукровий діабет 1 тип, вперше виявлений, стадія декомпенсації та зазначено, що за станом здоров`я дитина підлягає пенсійному забезпеченню як інвалід з дитинства, який має право отримувати державну соціальну допомогу до 18 років, відповідно наказу МЗ України №454 від 08.11.2001 року розділ ІІ пункт 3 код Е10.
Також, судом встановлено, що позивач зверталась з заявою на ім`я заступника директора ДОЗ ОДА ОСОБА_4 з проханням призначити засідання щодо остаточного визначення поняття технічних засобів, які використовують діти з цукровим діабетом І типу.
Протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації від 09.01.2020 року визначено, що комісією не було отримано відповіді від МОЗ України стосовно роз`яснення питання визначення ступеня здатності до самообслуговування (відсутність порушень, І і ІІ ступінь) у дітей з цукровим діабетом при використанні у побуті глюкометрів та шприц-ручок або помп для введення інсуліну та відношення цих приладів до технічних засобів. Також протоколом визначено, що у ОСОБА_2 є порушення функцій обміну речовин, а саме секреції інсуліну, яке має ІІІ ступінь вираження виражені порушення; здатність до самообслуговування І ступеню. Таким чином, підстав для визначення ОСОБА_5 статусу дитини з інвалідністю підгрупи А немає.
Вважаючи протиправним рішення лікарсько-консультативної комісії при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, викладене в протоколі засідання від 09.01.2020 позивач звернулась до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року у справі №160/7112/20 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 року у справі №160/7112/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 скасовано.

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до Обласної лікарсько-консультативна комісії при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення лікарсько-консультативної комісії при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, викладене в протоколі засідання від 09.01.2020.

Зобов`язано лікарсько-консультативну комісію при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації провести повторне засідання з питання надання ОСОБА_5 статусу «Дитина з інвалідністю підгрупи «А» та визначенням часу настання відповідної інвалідності.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

26.10.2021 року, на виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року по справі № 160/7112/20, Центральна обласна лікарсько-консультативна комісія при департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації здійснила огляд та медико-соціальну експертизу дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою встановлення категорії інвалідності.

Означене було оформлене рішенням Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо відмови надати ОСОБА_5 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А», оформлене протоколом від 26.10.2021 року.

Зі змісту протоколу засідання Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 26.10.2021 року вбачається наступне.

Відповідно до п.14 розділу Порядку «Класифікація основних видів порушень функцій організму дитини» постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» (із змінами) було здійснено оцінку основних видів порушень функцій організму у дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наявної медичної документації та огляду дитини:

- порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, інтелекту, емоцій, волі, свідомості, поведінки, психомоторних функцій) не порушені;

- порушення мови і мовних функцій (усної та письмової, вербальної і невербально!' мови, порушення голосоутворення та інше) - не порушені;

- порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, тактильної, больової, температурної та інших видів чутливості) - не порушені;

- порушення статодинамічної функції (рухових функцій голови, тулуба, кінцівок, статики, координації рухів) - не порушені;

- порушення функцій кровообігу, дихання, травлення, виділення, кровотворення, обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції, імунітету порушення обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції.

Під час визначення ступеню стійких порушень функцій організму встановлено III ступінь виражені порушення (порушення лише однієї функції організму секреції інсуліну, інші функції організму збережені завдяки замісній інсулінотерапії).

Відповідно до вікової норми та з використанням Міжнародної класифікації функціонування дітей та підлітків проведено оцінку рівня обмежень основних категорій життєдіяльності у дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено здатність до:

- самообслуговування (здатність дитини самостійно задовольняти основні фізіологічні потреби, провадити повсякденну побутову діяльність, зокрема володіти навичками особистої гігієни) - І ступінь: здатність до самообслуговування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час самообслуговування, зменшення кількості дій під час самообслуговування з використання у разі потреби технічних засобів.

Дитина здатна здійснювати самостійно:

- миття, витирання та сушіння частині тіла або всього тіла за використанням необхідних засобів;

- догляд за частинами тіла, наприклад, шкірою, обличчям, зубами, волоссям, нігтями та іншими в більшому обсязі, ніж миття та витирання;

- підготовку та реалізацію гігієнічних заходів і прибирання після себе;

- виконання координованих і послідовних дій та завдань при одяганні та роздяганні відповідно до кліматичних і соціальних умов;

- цілеспрямовані завдання та дії під час вживання приготованої їжі та напоїв і споживання їх відповідно до заведених культурних звичаїв.

З допомогою або під контролем дорослого дитина може здійснювати забезпечення фізичного комфорту, здоров`я та фізичного і психічного благополуччя за допомогою підтримання збалансованої дієти, відповідного рівня фізичної активності, підтримання комфортних температурних умов, уникнення шкоди здоров`ю, отримання щеплень і проходження регулярного медичного обстеження.

Відповідно до п. 21 Критеріїв встановлення інвалідності постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» (із змінами) підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю» є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатності до самообслуговування.

До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Враховуючи наявність у дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захворювання на цукровий діабет 1 типу з оптимальним глікемічним контролем можна вважати, що дитина має виражене порушення функції організму (III ступінь - виражене порушення лише однієї функції організму - секреції інсуліну, інші функції організму збережені завдяки замісній інсулінотерапії) та залежність від стороннього догляду, допомоги та диспансерного нагляду при збереженні здатності до самообслуговування відповідно до вікової норми, але з втрачанням більш тривалого часу при здійсненні самоконтролю (дотримання дієти, оцінка показників глікемії) під час самообслуговування та без обмеження інших категорій життєдіяльності.

Враховуючи вказане, комісія, прийнято одностайне рішення, а саме: у дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено інвалідність за категорією «дитина з інвалідністю» строком до 18 років з одержанням державної соціальної допомоги.

Підстав для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» на теперішній час немає.

Втім, позивач не погоджуючись із такими висновками та рішенням відповідача, звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія "дитина-інвалід", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування - категорія "дитина-інвалід" підгрупи А.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» (далі - Положення № 917) лікарсько-консультативні комісії (далі - ЛКК) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Утворюються в установленому порядку такі комісії: центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральні обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії), міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії. Центральні комісії утворюються за рішенням Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центральна комісія МОЗ утворюється та функціонує за рішенням МОЗ у порядку, встановленому Міністерством.

Склад центральної комісії МОЗ та її чисельність затверджуються МОЗ.

Міські, районні, міжрайонні, районні у містах комісії утворюються за рішенням керівника відповідного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій.

У рішенні про утворення центральних комісій, комісій визначається їх персональний склад, місце та розпорядок роботи.

До складу комісії входять голова, лікарі за спеціальностями, спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або практичний психолог.

У засіданнях комісії можуть брати участь представники органів соціального захисту населення, психолого-медико-педагогічних консультацій, а також у разі потреби - представники державної служби зайнятості, інших підприємств, установ та організацій (за згодою).

Пунктом 4 Положення № 917 визначено, що організаційною формою роботи комісій є засідання. Періодичність проведення засідань комісії визначається її головою, але не рідше одного разу на місяць.

Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, іншими підприємствами, установами та організаціями, в яких навчаються або перебувають діти (пункти 5,6 Положення № 917).

Центральна комісія МОЗ утворюється та функціонує за рішенням МОЗ у порядку, встановленому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 квітня 2014 року № 284 "Про організацію роботи центральної ЛКК".

Наказом департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації від 29 серпня 2019 року №1269/0197-19 "Про діяльність ЛКК з питань встановлення інвалідності дітям" затверджено склад центральної обласної ЛКК при департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації, відповідно до якого фахівці беруть участь в залежності від профілю захворювання пацієнта.

Приписами п. 3 Порядку № 917 передбачено, що особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина-інвалід", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина-інвалід підгрупи А".

Пунктом 17 Порядку № 917 встановлено, що під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності, встановлюються такі ступені їх вираження, зокрема, здатність до самообслуговування - здатність дитини самостійно задовольняти основні фізіологічні потреби, провадити повсякденну побутову діяльність, зокрема володіти навичками особистої гігієни: I ступінь - здатність до самообслуговування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час самообслуговування, зменшення кількості дій під час самообслуговування з використанням у разі потреби технічних засобів.

Пункт 19 Порядку № 917 визначає, що категорії «дитина-інвалід» або «дитина-інвалід підгрупи А» встановлюються дитині залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.

Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ (п.20 Порядку № 917).

До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня її; вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Так, підставою для встановлення дитині категорії "дитина-інвалід підгрупи А'" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

Матеріалами справи підтверджено, що членами комісії, які брали участь у засіданні Обласної ЛКК під час розгляду документів, були: ОСОБА_4 - заступник директора - начальник управління лікувально-профілактичної допомоги населенню департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації; Шмалько Наталія Олександрівна - начальник відділу лікувально-профілактичної допомоги дітям і матерям управління лікувально-профілактичної Допомоги населенню департаменту" охорони здоров`я облдержадміністрації; Бойко Тетяна Анатоліївна - головний спеціаліст відділу лікувально-профілактичної допомогй4 дітям і матерям управління лікувально-профілактичної допомоги населенню департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації; Логвінов Дмитро Валентинович - лікар-ендокринолог дитячий КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР», експерт за напрямом «Дитяча ендокринологія» департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації; Хмелєвська Іриши Володимирівна - директор КП «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей» ДОР», лікар невролог дитячий, лікар фізичної та реабілітаційної медицини; ОСОБА_6 - практичний психолог» KЗО «Дніпропетровський обласний методичний ресурсний центр» ДОР»; Синьогіна Яна Вікторівна головний спеціаліст-юрисконсульт департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації; Лікар ЗПСМ КНП «Першотравенський міський ЦПМСД Старченко Д.П., який здійснює медичне обслуговування дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, із змісту протоколу засідання Обласної ЛКК від 26.10.2021 року встановлено, що під час засідання комісії в присутності позивача та її доньки членами комісії проведено спілкування із дитиною, розглянуто наявну документацію, надано оцінку основних видів порушень функцій організму та визначено, що у дитини ОСОБА_2 є порушення функції обміну речовин, а саме секреції інсуліну, яке має ІІІ ступінь вираження, наявна здатність до самообслуговування І ступеню, за результатами прийнято рішення про відсутність підстав для надання статусу "дитина з інвалідністю підгрупи А" та залишено висновок КНП «Першотравенський міський ЦПМСД» без змін.

При цьому, суд також зауважує на наступному.

Як встановлено у рішенні Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року по справі № 160/7112/20, в межах первісного засідання лікарської комісії, через неможливість правильного визначення ступеню здатності до самообслуговування, комісією не було прийнято жодного рішення відносно ОСОБА_2 , та прийнято рішення звернутись до МОЗ України за роз`ясненнями.

Також, як було встановлено судом апеляційної інстанції у рішенні від 26 серпня 2021 року по справі № 160/7112/20, під час засідання комісії, що відбулось в січні 2020 року, відповідач не отримавши пояснень та роз`яснень від МОЗ України щодо спірного питання, прийняв рішення визначивши ступінь здатності до самообслуговування ОСОБА_2 та жодним чином не обґрунтував на чому ґрунтуються даний висновок.

Як було вказано судом апеляційної інстанції, визначення ступеня здатності ОСОБА_2 до самообслуговування було ключовим питанням по справі № 160/7112/20, а тому колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення лікарської комісії (від 09.01.2020 року) не обґрунтовано належним чином.

Суд зауважує, що 26.10.2021 року, під час виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року по справі № 160/7112/20, Центральна обласна лікарсько-консультативна комісія при департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації здійснила огляд та медико-соціальну експертизу дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою встановлення категорії інвалідності та повторно прийняла спірне рішення без врахування роз`яснень від МОЗ України щодо спірного питання (здатність ОСОБА_2 до самообслуговування).

В той же час, суд вказує, що Центральна обласна лікарсько-консультативна комісія відповідно до норм Порядку № 917 уповноважена самостійно надавати оцінку (класифікацію) основними категоріями життєдіяльності, зокрема щодо здатності до самообслуговування ОСОБА_2 .

На підставі наведеного суд доходить висновку, що відповідач під час складення спірного рішення діяв в межах наданих законом повноважень, на підставі в порядку та у спосіб передбачені законодавством.

Також суд вказує, що, доказів, що позивач звертався до Центральної комісії МОЗ України для перегляду висновку (спірного рішення), суду надано не було.

Суд зауважує на цій обставині, оскільки спірним рішенням роз`яснено позивачу, що у разі незгоди з рішенням центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації батькам слід звернутися до Центральної комісії МОЗ України відповідно до наказу МОЗ України від 25.04.2014 № 284 «Про організацію роботи центральних лікарсько-консультативних комісій» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям».

При цьому, суд вказує, що відповідно до положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, згідно якої, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», зокрема до компетенції лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів відноситься комплексне обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відтак, суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Розглядаючи питання про встановлення групи інвалідності позивачу, відповідачем не порушено порядку розгляду цього питання, а тому оскаржувані рішення відповідають положенням Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положенню про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, тобто прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.09.2018 року у справі № 817/820/16.

Щодо позовних вимог про зобов`язання центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А» з 26.03.2013 року та оформити новий медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років, зі встановлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 категорії дитина з інвалідністю підгрупи А, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, позивач обґрунтовує зазначені вище вимоги виключно протиправністю рішення Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо відмови надати ОСОБА_5 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А», оформлене протоколом від 26.10.2021 року.

Зважаючи на те, що судом не встановлено незаконності чи протиправності рішення Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо відмови надати ОСОБА_5 категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А», оформлене протоколом від 26.10.2021 року, тому у суду відсутні підстави для зобов`язання центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорію «дитина з інвалідністю підгрупи «А» з 26.03.2013 року та зобов`язання відповідача оформити новий медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років, зі встановлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 категорії дитина з інвалідністю підгрупи А.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центральної обласної лікарсько-консультативної комісії при Департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації (49000, м. Дніпро, пр. О. Поля, 1, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський