Справа № 380/14514/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року при його звільненні з військової служби 11.01.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби - 11.01.2018;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 30.05.2016 по 11.01.2018 при його звільненні з військової служби 11.01.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 30.05.2016 по 11.01.2018;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 роки;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при його звільненні з військової служби 11.01.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.07.2015 був призваний від час мобілізації на особливий період до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України №15 від 14.01.2015. З 07.08.2015 по 30.05.2016 позивач проходив військову службу у військовій частині (ВЧ ПП НОМЕР_2 ) на посаді командира механізованої роти механізованого батальйону ВЧ ПП НОМЕР_2 . З 30.05.2016 позивача було призначено на посаду помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини ВЧ НОМЕР_3 . 24.03.2017 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_4 щодо звільнення його з військової служби та проведення розрахунку по матеріальному і грошовому забезпеченню. В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_5 ( по особовому складу) від 12.07.2017 №125 позивача звільнено за п. «б» (за станом здоров`я, на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у запас). Наказом командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) від 01.07.2017 №176 найменування військової частини польова пошта НОМЕР_2 змінено на НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2018 №11 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 11.01.2018. Позивач зазначає, що на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу частини, відповідачем не виплачено його заробітну плату - грошове забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року. Окрім цього, відповідачем на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу частини не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача з 30.05.2016 по 11.01.2018, хоча грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Також позивач вказує, що при його звільненні з військової служби не було нараховано та виплачено відповідачем одноразову грошову допомогу у розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, яка передбачена п.1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460. Окрім цього, позивачу на день прийняття відповідачем наказу про виключення зі списків особового складу частини не була нарахована та виплачена грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017-2018 роки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, яка передбачена Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2018. Позивач зазначає, що у наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2018 №11 вказано «матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових потреб, передбачена наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2018 не виплачена. Також позивач вказує, що на день прийняття відповідачем наказу про виключення зі списків особового складу частини, протиправно не було нараховано та виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Позивач зауважує, що 24.03.2017 звертався з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення його з військової служби, а також проведення розрахунку по матеріальному і грошовому забезпеченню, зокрема, виплаті компенсації за неотримане речове майно.

Ухвалою судді від 06.09.2021 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 25.10.2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.

Відповідач позову не визнав. 16.12.2021 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №1340 ел.). Щодо виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по січень 2018 року відповідач зазначив, що позивач справи та посаду начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) не прийняв, відповідний наказ командира військової частини по стройовій частині не видавався, тому підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення у військовій частині немає. Щодо виплати грошового забезпечення на оздоровлення, то зазначив, що позивачу грошова допомога на оздоровлення виплачена у повному обсязі, відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №380/2711/20. Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, то відповідач зазначив, що відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення та відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів усіх рівнів. Щодо нарахування та виплати грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби, то станом на 03.03.2018 таку виплачено позивачу у розмірі 6408,75 грн. Враховуючи вищенаведене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

29.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №99119). Позивач зазначив, що відповідач не надав до суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачу при звільненні всіх видів грошових виплат на які має військовослужбовець при звільненні, а саме: грошового забезпечення військовослужбовця з березня 2017 року по січень 2018 року; індексації грошового забезпечення військовослужбовця з 30.05.2016 по 11.01.2018; одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за повний календарний місяць служби; грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 рік; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

27.10.2022 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №68218).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2017 №125, капітана ОСОБА_1 , колишнього помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) звільнено за п. «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у запас) ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 11.01.2018 наказом №11 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення - з 12.01.2018. Вважати таким, що посаду і справи здав та убув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виключення з військового обліку.

У даному наказі визначено виплатити компенсацію за 35 діб невикористаної відпустки за 2018 рік. Грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік не виплачена. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік. Матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових потреб, передбачена наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008, не виплачена. Визначено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (за кожний повний прослужений рік) за 02 календарних роки служби.

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з липня 2017 по січень 2018 року позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення.

Згідно довідки про виплату грошових коштів при звільнення капітану ОСОБА_1 станом на 03.03.2018 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 6408,75 грн., компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки - 7476,88 грн., допомогу на оздоровлення - 20294,38 грн.

Також судом встановлено, що 17.06.2021 позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив провести з ОСОБА_1 повний розрахунок по всіх видах грошових виплат, на які має право військовослужбовець при звільненні.

Проте, відповіді щодо звернення позивач не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Визначаюсь щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року при його звільненні з військової служби 11.01.2018 та щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби - 11.01.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992 військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).

Статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 1-3 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Положеннями п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, вказане свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Зі змісту п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України випливає, що військовослужбовець підлягає виключенню зі списків особового складу військової частини за наявності наступних умов: 1) надходження письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовця; 2) здавання військовослужбовцем посади; 3) проведення з військовослужбовцем усіх необхідних розрахунків, крім випадку наявності його згоди на виключення зі списків особового складу військової частини.

Згідно з п.1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі - Інструкція №170) Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Частиною 3 п.12.8 Інструкції №170 встановлено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

Як підставу щодо ненарахування та невиплати позивачу у період з березня 2017 року по січень 2018 року грошового забезпечення, позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 12.07.2017 №125 його звільнено за п. «б» (за станом здоров`я, на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у запас. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2018 №11 капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 12.01.2018. Позивач стверджує, що фактично трудові відносини між позивачем та військовою частиною припинилися лише після виключення зі списків особового складу частини. Відтак, позивач вважає, що мав право на грошове забезпечення у період з часу винесення наказу про звільнення з військової служби до часу винесення наказу про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

На момент виникнення спірних відносин порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України було визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі - Інструкція №260, яка була чинна до 20.07.2018).

Пунктом 1.2. Інструкції №260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до підп. 1.3.4. п. 1.3. Інструкції №260 грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

Згідно з підп. 37.1.1. п. 37.1. Інструкції №260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції).

У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.

Відповідно до пункту 37.2. Інструкції №260 особам офіцерського складу та особам рядового,сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що перебувають до дня одержання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарняних закладах чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, визначеного пунктом 10.1 розділу X цієї Інструкції, а тим, які перебувають у щорічній основній чи додатковій відпустці (зі збереженням грошового забезпечення), - до дня закінчення відпустки включно.

При цьому військовослужбовцям, які не здали до вибуття на лікування або у відпустку справи і не склали обов`язки за посадою, грошове забезпечення виплачується також за період здавання справ і обов`язків за посадою в межах установлених строків, а військовослужбовцям, які не використали до вибуття на лікування щорічну основну відпустку, - і за час відпустки, що надається за їх бажанням у разі звільнення, у порядку, передбаченому пунктами 37.5 і 37.6 цієї Інструкції.

Пункт 37.4. Інструкції №260 передбачає, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, на яких у військову частину надійшов наказ або повідомлення про звільнення з військової служби та які в період здавання справ і обов`язків за посадою в межах установлених строків захворіли, у разі продовження встановлених строків здавання справ і обов`язків за посадою на час перебування військовослужбовців на лікуванні в лікарняному закладі грошове забезпечення також виплачується і за період продовжених строків.

Водночас системний аналіз викладених законодавчих норм свідчить, що закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, про що приймається наказ по стройовій частині.

Отже, до моменту прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, останній вважається таким, що проходить військову службу.

Крім того відповідно до викладених приписів законодавчих норм, останніми встановлений порядок та строки звільнення з військової служби, подальшого виключення зі списків особового складу військової частини та виплату у зв`язку цим грошового забезпечення.

В матеріалах справи міститься рапорт позивача від 24.03.2017, який адресований командиру військової частини НОМЕР_2 , у якому, зокрема, позивач просив звільнити його з військової служби на підставі п. «б» ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок». Проте, на такому рапорті відсутні відомості про отримання його відповідачем.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №11 від 11.01.2018 капітана ОСОБА_1 , колишнього помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 12.07.2017 №125, за п. «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у запас) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 11.01.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 12.01.2018. Вважати таким, що посаду і справи здав та убув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виключення з військового обліку.

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з липня 2017 по січень 2018 року позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення.

При цьому, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п.1.9 Інструкції №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції № 260 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Таким чином, судом встановлено, що в порушення наведених норм позивач виключено зі списків особового складу військової частини без з ним всіх необхідних розрахунків, зокрема не виплачено грошове забезпечення позивачу у період перебування у трудових відносинах з відповідачем , а саме у період з липня 2017 по січень 2018 року.

Разом з тим, будь-яких даних про те, що із позивачем був проведений повний розрахунок, з урахуванням виплат передбачених Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та деяким іншим особам, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з березня 2017 року по січень 2018 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 30.05.2016 по 11.01.2018 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 30.05.2016 по 11.01.2018, суд зазначає таке.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII).

Закон України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.2001 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Як визначено статтею 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами ст.. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Законом України від 24.12.2015 №911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у ч. 1 ст. 4 Закону № 1282-XII цифри 101 замінено цифрами 103.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Як установлено пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (п. 6 Порядку №1078).

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

При вирішенні даного спору, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №825/694/17, від 23.10.2019 по справі №825/1832/17, від 20.11.2019 по справі №620/1892/19, відповідно до яких виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення позивача, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 26.11.2021, позивачу у період з 30.05.2016 по 11.01.2018 роках індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідач не довів правомірність невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016 по 11.01.2018.

Крім того, вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що у даному випадку відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не вчинив жодних дій щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016 по 11.01.2018.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 30.05.2016 по 11.01.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди з 30.05.2016 по 11.08.2018 підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, то суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Кабінетом Міністрів України 17.09.2014 прийнято постанову №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби».

Як зазначено у преамбулі постанови, вищезазначений порядок затверджено відповідно до пункту 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Судом згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2018 №11 встановлено, що даним наказом визначено виплати позивачу одноразову грошову при звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (за кожний повний прослужений рік) за 02 роки календарних років служби.

Згідно довідки про виплату грошових коштів при звільненні станом на 03.03.2018, виданої помічником командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи, позивачу виплачено допомогу при звільненні у розмірі 6408,75 грн.

Посилання позивача на наявність у нього права на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» є безпідставним, адже право на отримання такої допомоги визначено саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Натомість, Порядок лише деталізує виплату такої допомоги. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відтак, у задоволенні вимог позивача у цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік, суд зазначає таке.

Грошова допомога на оздоровлення передбачена також розділом XXX Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260.

Так, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Тобто, «грошова допомога на оздоровлення» є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

Перевіряючи доводи сторін щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2017-2018 роки, суд виходить з положень Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяких інших осіб.

Наведені положення Інструкції №260 доповнюють норми п. 1 ст 10-1 Закону №2011-XII, відповідно до якої військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, за змістом наведених норм приводом для виплати грошової допомоги на оздоровлення є заява (рапорт) військовослужбовця, подання якої передує наказу командира військової частини. При цьому виплата грошової допомоги для оздоровлення пов`язана із наданням військовослужбовцю щорічної основної відпустки, про що за 2017 рік у суду відсутні докази.

Крім того, виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік військовою частиною НОМЕР_1 можлива не лише за заявою (рапортом) позивача, а й у разі підтвердження тієї обставини, що ця допомога не була виплачена останньому військовою частиною. Проте такі докази позивач не надав.

Суд зазначає, що у матеріалах справи міститься рапорт позивача від 24.03.2017, який адресований командиру військової частини (польова пошта) НОМЕР_2 , у якому, зокрема позивач просив виплатити одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік. Проте, суд зазначає, що у суду відсутні відомості про те, що такий рапорт було отримано відповідачем, розглянуто та прийнято наказ за результатами його розгляду. Позивачем дану обставину не спростовано.

Натомість, судом встановлено, що позивач 17.06.2021 звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій зазначив, про невиплату грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017-2018 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань потреб за 2017-2018 роки. Докази отримання даної заяви підтверджено матеріалами справи, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №883. Доказів того, що такий рапорт було подано позивачем саме у період проходження військової служби у матеріалах справи відсутні. Суд зазначає, що чинними нормами законодавства не встановлено жодного обмеження щодо виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань після звільнення зі служби, з урахуванням виникнення підстав для виплати та вчинення всіх необхідних дій військовослужбовцем щодо її виплати, саме в період проходження військової служби.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про звернення із рапортом саме під час проходження військової служби, а не подання такого майже після трьох років після виключення з списків особового складу частини, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги щодо виплати допомоги матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік, то судом встановлено наступне. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), яким позивача виключено зі списків особового складу частини 11.01.2018, вказано, що грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік не виплачена. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік. Матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань, передбачена наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 не виплачена.

Проте, згідно з матеріалів справи встановлено, що відповідач виплатив позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік у березні 2018 року, що підтверджується довідкою про виплату грошових коштів при звільненні у сумі 6408,75 грн.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 роки та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 роки, то слід вказати таке.

Правила виплати матеріальної допомоги врегульовано розділом ХХХІІІ Інструкції №260 (чинної на момент виникнення спірних відносин).

Так, відповідно до пунктів 33.1-33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналіз наведених вище положень також дає підстави для висновку про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковим видом виплат (гарантій), а може надаватись з конкретних підстав, в межах наявного кошторису. Визначальним для вирішення питання про виплату такої допомоги є факт звернення такої особи із відповідним рапортом про надання допомоги. Відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Отже, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №810/3476/16.

Таким чином, позивач для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не виконав усі необхідні дії з метою її отримання, зокрема, не подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Подання такого рапорту після виключення зі списків особового складу частини не свідчить про дотримання позивачем Інструкції №260, а саме подання такого у період проходження військової служби.

Доказів зворотнього позивачем не подано.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 11.01.2018 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна при його звільненні з військової служби 11.01.2018, то суд вказує наступне.

Наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з п. 4 розділу ІІІ якої військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку № 178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Щодо отримання позивачем грошової компенсації за неотримане речове майно суд зазначає, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як передбачено Порядком № 178 у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 30.11.2020 (справа №480/3105/19) від 29.07.2021 (справа № 807/761/15), від 24.06.2021 (справа № 380/6442/20) та від 26.05.2021 (справа № 380/5093/20).

В даному випадку судом встановлено, що позивач звернувся з заявою щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно після трьох років після звільнення - 17.06.2021.

Таким чином, у зв`язку з неподанням позивачем заяви щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби, у відповідача не виникло правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.

Стосовно тверджень відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд зауважує, що спір між сторонами виник щодо оплати праці та державних гарантій, встановлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Водночас ця норма прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення тощо).

Предмет судового захисту (заробітна плата, грошове забезпечення) на момент виникнення спірних правовідносин та донедавна було конкретизовано у ч. 2 ст. 233 КЗпП України), яка встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Пунктом 18 ч. 1 розділу І Закону України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, назву та ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України викладено в новій редакції: «Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Строки, визначені ч. 2 ст. 233 КЗпП України, стосуються виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

Оскільки ст. 233 КЗпП України у новій редакції набрала чинності 19.07.2022, а позивачем звернувся до суду 31.08.2021, суд вважає, що з урахуванням принципу правової визначеності, позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 122, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року при звільненні з військової служби 11.01.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) грошове забезпечення з березня 2017 року по січень 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016 по 11.01.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2016 по 11.01.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати з сторін не стягувати.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 23.12.2022

Суддя Потабенко В.А.