Справа № 440/15207/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 р. Справа № 440/15207/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 25.05.22 по справі №440/15207/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив суд першої інстанції:

- визнати протиправними та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві від 18.05.2015 №291 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.08.2021 №29 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 30.03.2015 року та здійснити виплату пенсії;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати зі сплати за професійну правничу допомогу в розмірі 8000, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що йому протиправно було відмовлено у призначенні пенсії згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, оскільки він надав докази підтвердження своєї участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві від 18.05.2015 №291 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.08.2021 №29 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 30.03.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 по справі №440/15207/21 та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , не відповідає вимогам чинного законодавства, що полягає в порушеннях норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини та неповному дослідженні судом доказів, які були надані відповідачем. Зазначає, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 незалежно від кількості робочих днів, азі липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - на 10 років. Зазначає, що відповідно до підпункту 5 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком з урахуванням положень ст. 55 Закону додаються, зокрема, довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 р. № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказує, що 28.07.2021 за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку звернувся ОСОБА_1 та надав додаткові документи. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винесено Рішення №29 від 05.08.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки, період роботи в зоні відчуження ОСОБА_1 не підтверджений в установленому законодавством України порядку.

Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджуючись зі скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, зазначила, що позивач з 06.08.1986 року по 11.09.1986 приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та має право на пенсію згідно ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому прохає залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Окрім того, зазначила про те, що не заперечує проти розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також поданий відзив на апеляційну скаргу представника позивача, в якому остання не заперечує проти розгляду даної справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку письмового провадження.

Учасникам по даній справі було направлено та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2022 року та 17.11.2022 року, у т.ч. позивачу (її представнику) та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 17.11.2022 року у справі №380/604/20 наявність у суду апеляційної інстанції повноважень скасовувати рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду не надає права суду апеляційної інстанції застосовувати ці повноваження з власної ініціативи.

Аналогічні висновки щодо застосування ст.ст.308, 319 КАС України викладені також у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 0440/6027/18, від 12 січня 2021 року у справі № 1640/2719/18, від 23 лютого 2021 року у справі № 420/1927/20.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.04.1991 та серії НОМЕР_2 від 25.02.1993 року.

Згідно довідки № 44 від 29.04.2014 з 07 квітня 1986 року по 10 жовтня 1986 року позивач працював у Решетилівській міжгосподарській пересувній механізованій колоні № 30.

У період з 06.08.1986 року по 11.09.1986 року позивач був призначений на збори у складі військової частини № НОМЕР_3 , працював у зоні відчуження, приймаючи участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується документами, доданими до матеріалів справи.

Крім того, згідно довідки Центрального архіву Міністерства оборони України від 09.07.1997 року № 51/1/3513, позивач був призваний на військові збори і у складі частини приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 06.08.1986 року по 11.09.1986 року у складі військової частини НОМЕР_3 .

25.02.2015 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви додав: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, копію військового квитка, довідку Центрального архіву Міністерства оборони України від 09.07.1997 № 51/1/3513, довідки Решетилівського районного кооперативного державного будівельно-монтажного об`єднання "РАЙАГРОБУД" від 29.045.2014 року № 44, від 29.04.2014 року № 45, від 29.04.2014 року № 11 та довідку від 26.09.1991, довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.10.1991 року № 44, довідку військової частини № НОМЕР_3 1992 року № 1305, свідоцтво ФОП, трудову книжку.

За наслідком розгляду даної заяви, управлінням пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві прийнято рішення №291 від 18.05.2015 , яким відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, у зв`язку з не підтвердженням періоду роботи в зоні відчуження в установленому законодавством порядку. Інших первинних документів про період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС заявником не надано, довідка встановленої форми №122 відсутня. Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю первинних документів, підтверджуючих в установленому законодавством порядку, періоду роботи в зоні відчуження.

28.07.2021 позивач повторно звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення та виплату пенсії, на що 05.08.2021 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.08.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено.

Позивач, вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню рішення управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві від 18.05.2015 №291 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.08.2021 №29 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, звернувся із позовом у даній справі.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано достатньо документів для підтвердження його періоду роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де зазначено період роботи, коли позивач приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС, а відтак рішення управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві від 18.05.2015 року № 291 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.08.2021 року №29 підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Колегія суддів, вирішуючи дану справу, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загально обов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 15 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі по тексту - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст.9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Приписами ст.10 Закону №796-XII визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Колегія суддів зазначає, що норма ст.55 Закону №796-XII визначає, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Так, аналіз вказаної вище норми вказує на те, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 у справі №280/1162/16-а.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

За змістом статті 65 цього Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 листопада 2019 року у справу №572/47/17 єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (яке було чинним на момент видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня до 31 грудня 1986 р. від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки - не менше 14 календарних днів у 1986 році, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А.

Так, в пункті 10 вищевказаного Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Відповідно до розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

У разі неможливості подання довідки №122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження: первинні документи, що підтверджують періоди перебування в зоні відчуження: довідки про періоди роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати; особи, що були призвані на військові збори, можуть підтвердити виконання робіт в зоні довідками військових частин про виконання робіт в зоні, архівними документами Міністерства оборони.

Таким чином, законодавством встановлено перелік документів що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми №122, а навпаки, такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами. Довідки про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є лише підставою для визнання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, з матеріалів даної справи вбачається, що позивач по справі є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.9 зворотня сторона аркушу). Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС матеріали справи не містять.

Окрім того, участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС також підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 та довідкою Військової частини № НОМЕР_5 від 1992 року (а.с.13, 17-20), які надавались пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії відповідно до норм Закону №796-ХІІ.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо відсутності первинних документів, які підтверджують роботу позивача в зоні відчуження, як на підставу відмови у призначенні пенсії останньому відповідно до норм Закону №796-ХІІ, з огляду на таке.

Так, аналіз приписів ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ вказує на те, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в постановах від 21 листопада 2006 року № 21-1048во06 та від 4 вересня 2015 року №690/23/15-а, а також Верховного Суду, викладеною в постановах від 28.03.2018 по справі №333/2072/17 від 08.05.2018 по справі № 708/1022/17, згаданої вже вище постанови від 21.11.2019 року у справі №572/47/17, від 08.06.2022 року по справі № 805/3752/18-а.

Відповідно, колегія суддів вважає, що позивачем по справі разом із заявою пенсійному органу було подано достатньо документів для підтвердження його періоду роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де зазначено період роботи, коли позивач приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС. Отже, позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення пенсійних органів підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Враховуючи наведені вище висновки щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень пенсійних органів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України від 28.02.1992 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 30.03.2015 року.

Оскільки скарга відповідача не містить конкретних доводів щодо незгоди із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі, відповідно до ст.139 КАС України, відсутні.

Враховуючи те, що дана справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 по справі №440/15207/21 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош