Справа № 520/6922/2020
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 520/6922/2020

адміністративне провадження № К/9901/4152/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Хохуляка В.В., Васильєвої І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року (головуючий суддя Мельнікова Л.В., судді: Рєзнікова С.С., Бегунц А.О.) у справі №520/6922/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 31 березня 2020 року №1 щодо визначення ТОВ "Промметсплав" податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 546610,0 грн податкового зобов`язання та 273305,0 грн - штрафних санкцій; №1 щодо визначення у ТОВ "Промметсплав" суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду (за квітень 2019 року) на суму 1 103 390,0 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, зокрема на порушення контролюючим органом порядку призначення перевірки, зокрема, відсутність у відповідача правових підстав для призначення такої, оскільки запити контролюючого органу про надання інформації не відповідали вимогам пунктам 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України. Окрім того, посилання податкового органу в акті перевірки на податкову інформацію без її конкретики, на думку позивача, не є свідчення нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами. Зазначав, що господарські операції з контрагентом позивача - ТОВ «Дексія Груп» мали реальний характер, що підтверджується первинними документами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарських операцій позивача з контрагентом. Суд відхилив посилання контролюючого органу на дефектність товарно-транспортних накладних, а також невідповідність сертифікатів якості на поставку алюмінієвого сплаву. Також суд першої інстанції відхилив посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача основних засобів та достатньої кількості кваліфікованих працівників.

Апеляційний суд не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, скасував його та ухвалив нове про відмову в позові. Суд апеляційної інстанції, врахувавши у сукупності наступні обставини: наявність недоліків у сертифікатах якості та товарно-транспортних накладних, відсутність підтверджуючих документів щодо здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт, відсутність у контрагента позивача необхідних трудових ресурсів та кваліфікованого штату складських працівників, дійшов висновку про обґрунтованість позиції контролюючого органу щодо не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року - залишити без змін. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує, що у відповідача були відсутні правові підстави для призначення перевірки, оскільки запити контролюючого органу про надання інформації не відповідали вимогам пунктам 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України. Окрім того, доводить, що запит податкового органу про надання письмових пояснень та первинних документів містить вказівку на фактичні та правові підстави його надіслання з урахуванням обставин, встановлених за даними інформаційних систем автоматизованого моніторингу. До того ж вказує, що посилання податкового органу в акті перевірки на податкову інформацію без її конкретики, не є свідчення нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами. Також, обґрунтовуючи касаційну скаргу вказує, що сукупність наданих до перевірки первинних документів (договір поставки, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості) в повній мірі підтверджує дійсність господарської операції позивача з ТОВ «Дексія Груп» щодо придбання алюмінієвого сплаву.

Свої вимоги скаржник також обґрунтовує тим, що суди при прийнятті рішень не врахували відповідних висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2020 року у справі №1.380.2019.001685, від 13 червня 2019 року у справі №825/1747/17, які свідчить про неправильне застосування судами положень підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Зокрема, позивач вказує, що всупереч висновкам Верховного Суду судами попередніх інстанцій не враховано, що у посадових осіб контролюючого органу відсутнє право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкового органу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження на підставі пунктів 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПРОММЕТСПЛАВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість під час господарських взаємовідносин з ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП» за квітень 2019 року та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності, за результатами якої складено акт перевірки від 28 лютого 2020 року № 579/20-40-05-11-10/25611992.

За результатами перевірки встановлено порушення ТОВ «ПРОММЕТСПЛАВ» вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит в квітні 2019 року на суму ПДВ 1 650 000,00 грн, що призвело до заниження податку на додану вартість до сплати в квітні 2019 року на суму ПДВ 546 610,00 грн та до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в квітні 2019 року на суму ПДВ 1 103 390,00 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, ТОВ «ПРОММЕТСПЛАВ» 17 березня 2020 року було подано заперечення на акт перевірки, яке залишено без змін.

За висновками акта перевірки ГУ ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення від 31 березня 2020 року №1 та №1.

В аспекті заявлених вимог, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно статті 198 Податкового кодексу України, право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України ).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Предметом судового дослідження судами попередніх інстанцій було встановлення фактів реальності господарських відносин між позивачем із його контрагентом ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 квітня 2019 року між позивачем та ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП» укладений договір поставки №01042019, предметом якого є купівля-продаж продукції виробничо-технічного призначення, а саме: алюмінієвий сплав АК12ПЧ згідно ГОСТ 1583-93, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити продукцію виробничо-технічного призначення.

Судами встановлено, що придбаний товар використано позивачем у виробництві марочних алюмінієвих сплавів.

Також судами встановлено, що на підтвердження подальшої реалізації вже готової продукції, позивачем було надано договори на поставку алюмінієвого сплаву між позивачем (як постачальником) та наступними покупцями: ПАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» договір №089ЛС-02/652 від 27 березня 2017 року, ПРАТ «ММК ім. Ілліча» договір №1296 від 11 червня 2016 року, ТОВ «АВТОПРИВОД» договір №01022018 від 1 лютого 2018 року, ТОВ «ТОГОВИЙ ДІМ «БІОЛ» договір №02022018 від 2 лютого 2018 року, видаткові накладні на продаж готової продукції, акти, податкові накладні на продаж готової продукції, платіжні доручення на оплату поставленого товару, товарно-транспортні накладні на продаж готової продукції, акти виконаних робіт та рахунки за надання послуг перевезень товару, договори на перевезення та її організацію вантажу: ТОВ «Трейдзон» договір №25042018 від 25 квітня 2018 року, ТОВ «Р.К. Груп» договір №01-1511-к від 7 вересня 2015 року, ФОП ОСОБА_1 договір №5 від 1 квітня 2017 року, декларація з ПДВ з квитанцією № 2 за квітень 2019 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з реальності господарських операцій позивача з його контрагентом, що підтверджується первинними документами.

Окремо суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що дефектність товарно-транспортних накладних, а також невідповідність сертифікатів якості на поставку алюмінієвого сплаву не є підставою для висновку про відсутність господарської операції.

Крім того, суд першої інстанції зауважив на тому, що посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень не може підтверджувати нереальність господарських операцій. Також суд першої інстанції відхилив посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача основних засобів та достатньої кількості кваліфікованих працівників.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, апеляційним судом була врахована податкова інформація стосовно контрагента позивача ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП», зокрема встановлена неможливість ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП» здійснення операції з придбання та, як наслідок, постачання на адресу ТОВ «ПРОММЕТСПЛАВ» товару (алюмінієвий сплав АК12ПЧ), тоді як основним видом діяльності ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП» є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Суд апеляційної інстанції встановив, що товар (алюмінієвий сплав АК12ПЧ) реалізований на адресу позивача ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП» було придбано у ТОВ «МАКСІМУС ВЕЛД», яке, в свою чергу придбало вказаний товар у ТОВ «ФІРМА ПРОМ-КОНСАЛТ», однак, вказаний товар ТОВ «МАКСІМУМ ВЕЛД» реалізовано на адресу ТОВ «ДЕКСІЯ ГРУП» за тією ціною, якою було придбано у ТОВ «ФІРМА ПРОМ-КОНСАЛТ» без будь-якої націнки, що ставить під сумнів проведення господарської операції, так як реалізація товару (послуги) без націнки не відповідає меті та принципам здійснення господарської діяльності будь якого підприємства, метою якої є отримання прибутку.

Також, судом апеляційної інстанції зауважено, що сертифікати якості, виписані ТОВ «МАКСІМУС ВЕЛД» не можуть бути підтверджуючими документами якості продукції, оскільки сертифікати якості можуть видаватися лише виробником продукції, яким ТОВ «МАКСІМУС ВЕЛД» не являється.

Апеляційний суд відзначив про факт відсутності у товаро-транспортних накладних відомостей, стосовно вантажно-розвантажувальних робіт враховуючи значний об`єм товару, вказує на необхідність залучення додаткової техніки для її розвантаження.

Оцінюючи висновки судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції вважає, що судами помилково не були перевірені та оцінені доводи позивача щодо неправомірності проведення відповідачем перевірки, які були підставою позову. Зокрема, серед підстав позову була незгода позивача із наявністю правових підстав для призначення перевірки, а також із проведенням перевірки контролюючим органом за місцезнаходженням відповідача, що, на його думку, свідчить про проведення невиїзної перевірки замість виїзної.

Суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом певних документів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як уже зазначалось, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.

Так, у постанові Верховний Суд від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформував правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Тобто, у разі якщо підставами позову, щодо протиправності податкових повідомлень - рішень, є порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки, то суди повинні надавати правову оцінку таким підставам (доводам) в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень (податкових повідомлень - рішень), прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Наведеного судами попередніх інстанцій до уваги взято не було, відповідної оцінки не надано.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищезазначене, свідчить про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права.

Встановлення вказаних вище обставин через дослідження та оцінку доказів має вирішальне значення для правильного вирішення справи.

Отже, судам необхідно встановити дійсні обставини справи щодо процедури призначення та проведення перевірки на підставі належних, допустимих та достовірних доказів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17, що підставами для скасування рішень (податкових повідомлень - рішень) є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами проведеної перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки рішень (податкових повідомлень - рішень).

В подальшому, встановивши дійсні обставини справи щодо процедури призначення та проведення перевірки, у разі, якщо вони не визнані такими, що тягнуть протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, суду необхідно переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень законодавства по суті встановлених порушень під час проведення перевірки.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснити касаційний перегляд судових рішень в частині висновків щодо реальності господарських операцій позивача з його контрагентом, оскільки судами попередніх інстанцій не були перевірені відповідні доводи позивача про безпідставність та незаконність призначення і проведення перевірки, визначені в якості підстави позову поряд із незгодою з висновками контролюючого органу за наслідками цієї перевірки, проте підлягали б першочерговій оцінці судами.

За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

За правилами частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промметсплав" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі №520/6922/2020 скасувати.

Справу №520/6922/2020 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко В.В. Хохуляк І.А. Васильєва