Справа № 620/3565/22
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3565/22 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07.04.2022 № 391 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" заступника начальника 6-го відділу управління оперативної служби ГУ НП в Чернігівській області підполковника поліції ОСОБА_1 (0054378);

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07.04.2022 № 135 о/с «по особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6-го відділу управління оперативної служби ГУ НП в Чернігівській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.04.2022 до дня поновлення на посаді.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2022 на розгляд керівництву ГУ НП в Чернігівській області подано рапорт начальника управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області полковника поліції Биковського В.Ф. від 04.04.2022 за фактом відсутності на службі та невиконання своїх посадових обов`язків: заступника начальника 6-го відділу підполковника поліції ОСОБА_1 , з 25.02.2022.

По даному факту, наказом ГУНП від 04.04.2022 № 515 призначено службове розслідування.

В ході проведення службового розслідування встановлено наступне.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введення з даного приводу Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, воєнного стану в Україні, наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим поліцейські з 24 лютого 2022 року мали б знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки.

Відповідно до поданого рапорту 26 березня 2022 року підполковника поліції Криви Я. , начальника 6-го відділу УОС ГУНП, його підлеглий, заступник начальника 6-го відділу підполковник поліції ОСОБА_1 був безпідставно відсутній за місцем несення служби, безпосередньо не виконував свої функціональні обов`язки, без відома керівництва управління покинув межі дислокації підрозділу та не виходив на зв`язок з 25 лютого по теперішній час.

У ході проведення службового розслідування, станом на 04 квітня 2022 року ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснення по факту не виходу на службу, що підтверджується актом про відмову від надання пояснення від 04.04.2022.

За наслідками службового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області було видано наказ від 07.04.2022 № 391 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" заступника начальника 6-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції ОСОБА_3 та від 07.04.2022 № 135 о/с «по особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" підполковника поліції ОСОБА_3 , заступника начальника 6-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області.

Не погоджуючись з вказаними вище наказами Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки під час прийняття оскаржуваних наказів «Про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності» та «Про звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції» Головне управління Національної поліції в Чернігівській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 неправомірно звільнено зі служби в поліції, оскільки в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а службове розслідування проведено поверхнево, без врахування всіх обставин.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пунктів 1-3 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1-2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частиною 1 статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Відповідно до частин 1-6 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі Порядок).

Крім того, вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 04.04.2022 № 515, на підставі рапорту начальника управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області полковника поліції Биковського В.Ф. від 04.04.2022, призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУ НП в Чернігівській області, зокрема, щодо заступника начальника 6-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області підполковника поліції ОСОБА_3 .

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок службового розслідування, який затверджений 06.04.2022 начальником ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, в частині самоусунення з 25.02.2022 від виконання службових обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Чернігівської області, не виконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільного залишення, без будь-якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів) підполковником поліції ОСОБА_3 та Дисциплінарна комісія ГУНП в Чернігівській області рекомендувала за недотримання вимог статей 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні ОСОБА_3 зауважено, що 24.02.2022, після оголошення бойової тривоги по ГУНП в Чернігівській області, прибув до управління оперативної служби ГУНП в Чернігівській області, де отримав табельну вогнепальну зброю та набої до неї. В подальшому, йому було доведено вказівку перебувати на місцем проживання та бути на зв`язку з керівництвом. ОСОБА_3 зауважує, що підтримував зв`язок з колегами та керівництвом, знаходився вдома разом з родиною. 21.03.2022, після постійних авіаударів, бомбардувань та обстрілів м. Чернігів, внаслідок чого було пошкоджено комунікаційні мережі необхідні для життя, а також у зв`язку із інвалідністю доньки, позивач прийняв рішення евакуювати родину до більш безпечного місця для збереження їх життя та здоров`я, а саме до смт. Куликівка Чернігівської області. Можливості повернутися до м. Чернігова не було, оскільки в ніч з 23.03.2022 на 24.03.2022 автомобільний міст через річку Десна було зруйновано. Також, апелянт посилається на те, що наказ про його звільнення винесено неуповноваженою особою.

Оцінюючи такі доводи апелянта, колегія суддів ставиться до них критично та виходить з того, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Чернігівській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

За статтею 24 Закону № 580 у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Відтак, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдання щодо захисту, пов`язані із захистом територіальної цілісності України.

Разом з тим, обставини справи та наявні у ній матеріали свідчать про те, що з 25.02.2022 позивач був відсутній на робочому місці за адресою місця дислокації підрозділу, де служив або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, рапортами його безпосередніх керівників про факти невиходу з 25.02.2022 на службу та актами про відсутність на службі підполковника поліції ОСОБА_3 з 25.02.2022 по 07.04.2022.

Отже, колегія суддів вважає доведеним факт самоусунення позивача з 25.02.2022 від виконання службових обов`язків у період воєнного стану в державі, а відтак, висновок відповідача про відсутність ОСОБА_3 на службі без поважних причин у період з 25.02.2022 колегії суддів вважає обґрунтованим, а оскаржувані накази правомірними.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність належних та допустимих доказів в матеріалах службової перевірки щодо неперебування його на службі, оскільки позивач сам підтверджує факт, що з 25.02.2022 безпосередньо знаходився вдома з сім`єю, а з 21.03.2022 перебував безпосередньо на території смт. Куликівка Чернігівської області.

При цьому, навіть після евакуації сім`ї до смт. Куликівка Чернігівської області у позивача зберігалася можливість повернутися до міста Чернігів, однак він нею не скористався та залишився у смт. Куликівка Чернігівської області.

Відтак, невихід позивача на службу з 25.02.2022, неприбуття позивача у подальшому, після евакуації сім`ї, до місця дислокації підрозділу, в якому служив (місто Чернігів), тобто до місця несення служби, свідчить про безвідповідальне ставлення останнього до долі тих осіб, які залишались на території міста Чернігова та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території Чернігова, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо, в тому числі і до своїх колег, які залишилися в місті Чернігові та виконували свої обов`язки.

Також, ОСОБА_3 не надав достатніх та переконливих доказів того, що його сім`я опинилась у безпорадному стані або стані небезпечному для життя та здоров`я, відтак не могла самостійно виїхати за межі міста Чернігова.

Отже, хоча рішення про виїзд було прийняте позивачем саме у зв`язку з військовою збройною агресією РФ проти України, зазначене не є для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби.

Щодо доводів апелянта про те, що наказ про його звільнення винесено неуповноваженою особою і станом на 07.04.2022 наказом голови Чернігівської обласної військової адміністрації Чауса В.А. № 87 від 26.02.2022 начальником ГУНП в Чернігівській області була призначена інша особа, то дане твердження є помилковим та таким що не відповідає нормам права.

Так, порядок прийняття на службу, проходження служби, призначення на посади поліцейських регулюється нормами Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 1 Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 13 Закону визначає, що систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліції;

2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону керівники територіальних органів поліції (в тому числі ГУНП в Чернігівській області) призначаються на посади та звільняються з посад керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

З наведених норм вбачається, що право призначення керівників територіальних органів поліції належить до виключної компетенції керівника (голови) поліції.

Водночас, права та повноваження голів обласних військових адміністрацій визначені нормами Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», які не містять норм щодо повноважень голів обласних військових адміністрацій звільняти з посад або призначати на посади керівників територіальних органів поліції.

Щодо доводів апелянта про наявність розпорядження голови Чернігівської обласної військової адміністрації Чауса В.А. № 87 від 26.02.2022 та відсутність розпорядження щодо призначення іншого начальника ГУНП в Чернігівській області або скасування вищевказаного розпорядження в засобах масової інформації та на сайті Чернігівської обласної військової адміністрації, колегія суддів зазначає, що на сайті Чернігівської обласної військової адміністрації відсутнє розпорядження № 87 від 26.02.2022, на яке, як на доказ своїх тверджень щодо відсутності у начальника ГУНП в Чернігівській області віддавати накази посилається позивач.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила).

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил встановлено, що останні поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України.

Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Порушення позивачем зазначених приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Матеріалами справи підтверджується факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, в частині самоусунення позивача з 25.02.2022 від виконання службових обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільного залишення без будь-якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів).

За викладених вище обставин, висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що оскаржувані накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення - співмірним до вчиненого проступку.

Також, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови у поновленні позивача на посаді, стягненні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вказані позовні вимоги є похідними від вимог про скасування наказів про звільнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, а аргументи та доводи апелянта не спростовують висновків суду та не вказують на наявність порушень норм матеріального та процесуального права.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 19.12.2022.