Справа № 200/4457/22
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Справа№200/4457/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

4 жовтня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 47 від 21 грудня 2021 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення на посаді поїзного диспетчера з 22 квітня 1997 року по 14 лютого 2006 року в Дорожньому центрі управління перевезеннями Донецької залізниці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з дня звернення, 20 грудня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має необхідний стаж роботи для призначення пенсії згідно з пунктом а статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, при зверненні до пенсійного органу надав усі необхідні документи, проте рішенням відповідача відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на відсутність стажу роботи, що зумовлено ненаданням довідок про пільговий стаж роботи. Позивач вказав, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, при цьому трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про періоди роботи, крім того, підприємство на якому працював позивач на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території, що унеможливлює надання уточнюючих довідок. Вважає рішення пенсійного органу протиправним.

Відповідач-1 позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач вказав, що не є належним відповідачем у справі, оскільки стосовно питання щодо призначення пенсії позивачеві є два рішення про відмову в призначенні пенсії: від 2 листопада 2021 року, що прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та від 21 грудня 2021 року, що прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив, у якому відповідач вказав, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до п. а ч.1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що зумовлено ненаданням заявником уточнюючої довідки про пільговий характер роботи у порядку, передбаченому Постановою №637. Вважає рішення законним та обґрунтованим.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області правом на подання відзиву не скористалося.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 2 грудня 2022 року вирішено залучити до участі у справі другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіює паспорта серії НОМЕР_1 , виданим 6 червня 1997 року Куйбишевським РВДМУ УМВС України в Донецькій області.

1 вересня 2022 року ОСОБА_1 видано довідку №3002- про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

20 грудня 2021 року позивач до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

За принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення № 47 від 21 грудня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком.

Так, згідно з вказаним рішенням, спеціальний стаж заявника за вислугу років складає 8 років 7 місяців 29 днів, чого не достатньо для призначення даного виду пенсії. Період з 1 квітня 1997 по 21 квітня 1997 року та з 22 квітня 1997 року по 14 лютого 2006 року не враховано до спеціального стажу, оскільки відсутня уточнююча довідка підприємства (установи, організації) на якому працював заявник підтверджуюча факт безпосереднього здійснення особою організації перевезень забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті.

Згідно з розрахунком стажу, загальний трудовий (страховий) стаж позивача становить 36 років 9 місяців 9 днів.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке інше рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, зокрема рішення від 2 листопада 2021 року на яке посилається відповідач-1 у відзиві на адміністративний позов.

Стосовно строку звернення до суду.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, позивач звернувся до суду 20 вересня 2022 року (що вбачається з поштового конверту) щодо оскарження рішення про відмову в призначенні пенсії від 21 грудня 2021 року, при цьому в матеріалах справи відсутні докази направлення та дата отримання позивачем спірного рішення. Також відповідачем не надано суду доказів своєчасного отримання позивачем спірного рішення. Крім того, суд ураховує запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану.

Таким чином, в матераілах справи відсутні докази, які б свідчили, що позивачем порушено встановлений строк звернення до суду щодо оскарження рішення про відмову в призначені пенсії від 21 грудня 2021 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

Положеннями статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ, визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (стаття 7 Закону № 1788-ХІІ).Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) №137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Таким чином, право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років (далі - за текстом Список) професії і посади робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників.

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №804 від 25 березня 2003 року Управління пенсійного забезпечення Міністерства праці та соціальної політики України, відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» деякі категорії працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583, передбачено поїзні диспетчери.

Відповідно до пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.З а відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з вимогами пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 8 червня 1982 року, що видана на ім`я ОСОБА_1 , він зокрема, працював:

Донецька залізниця Краснолиманське відділення дороги

- 1 квітня 1997 року прийнятий поїзним диспетчером відділу перевезень по переводу з Південної залізниці (запис №18);

- 21 квітня 1997 року звільнений у зв`язку з переводом в Дорожній центр управління перевезеннями Донецької області (запис №19);

Дорожній центр управління перевезеннями Донецької області.

- 22 квітня 1997 року прийнятий поїзним диспетчером дільниці 1 групи відділу перевезень 11 району у порядку переведення з Краснолиманського відділення дороги на підставі наказу № 30/613 від 16 квітня 1997 року (запис №20);

- 15 лютого 2006 року переведений диспетчером дорожнім (з контролю за пасажирськими перевезеннями) оперативно-розпорядчого відділу» (запис №23).

Тобто, записами трудової книжки позивача підтверджується, що у період з 1 квітня 1997 року по 14 лютого 2006 року він працював на посаді поїзного диспетчера, яка дає право на пенсію за вислугу років.

З огляду на викладене, наявні правові підстави вважати, що дії відповідача з обчислення стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, вчинено не в порядку і не у спосіб, що передбачені законодавством України в сфері пенсійного забезпечення.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 1 квітня 1997 року по 21 квітня 1997 року та з 22 квітня 1997 року по 14 лютого 2006 року, таким чином спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, з урахуванням положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган зарахувати період роботи позивача з 1 квітня 1997 року по 21 квітня 1997 року.

Разом з тим позовні вимоги щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії задоволенню не підлягають, оскільки спірне рішення прийнято Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даній справі є прийняття рішення про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як орган який розглядав заяву позивача та відмовив у призначенні пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 1 квітня 1997 року по 21 квітня 1997 року та з 22 квітня 1997 року по 14 лютого 2006 року.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію суд зазначає, що повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, щодо призначення пенсії.

Отже, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, щодо призначення пенсії та зобов`яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, ураховуючи що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 17 вересня 2022 року, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № 47 від 21 грудня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) від 20 грудня 2021 року про призначення пенсії, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 1 квітня 1997 року по 21 квітня 1997 року та з 22 квітня 1997 року по 14 лютого 2006 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв