Справа № 160/14051/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
12.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відмови призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення неправомірними;
- визнати періоди роботи ОСОБА_1 : з 21.06.2002 року по 20.03.2003 року; з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року; з 02.03.2005 року по 13.01.2006 року; з 25.09.2006 року по 12.07.2007 року; з 25.07.2007 року по 07.08.2012 року; з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року такими, що відносяться до пільгового стажу роботи, передбаченого статтею ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення;
- визнати право ОСОБА_1 на призначення пенсії за нормами статті 13 Закону України від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію, зробити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення з 28 квітня 2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.10.2022 року. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, розпочато спочатку розгляд адміністративної справи та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 24.11.2022 року
23.11.2022 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, який ідентичний за змістом тому, що надходив на адресу суду 14.11.2022 року через підсистему «Електронний суд».
01.12.2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він вважає що у відзиві відповідач не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках; за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. Тобто позивач, повний робочий день в підземних умовах виконував трудову функцію в особливо шкідливих для здоров`я та особливо важких умовах праці за Списком № 1, а факт його роботи за посадою гірничий майстер, підтверджується копією трудової. При цьому, зазначає, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 1, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці. З огляду на викладене, просить су задовольнити позовні вимоги.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області письмові відзиви на позовну заяву на адресу суду не надходили.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою №2795 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV та надав пакет необхідних документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.05.2022 року за № 13, прийнятим в порядку екстериторіальності, позивачу було відмовлено на підставі відсутності необхідного страхового стажу (20 років 10 місяців 29 днів) та страхового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці (0 років 10 місяців 12 днів). У вказаному рішенні зазначено, що до пільгового стажу зараховано 0 років 10 місяців 12 днів. Інші періоди пільгового стажу, вищевказаного позивачем, не зараховані: з 25.07.2007 року по 07.08.2012 року з причини «... відсутності в довідці від 25.02.20022 року № 123 підпису керівника підприємства та не підтверджено документально право директора з персоналу та соціальних питань на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за віком»; періоди з 21.06.2002 року по 20.03.2003 року; з 13.01.2004 року по 28.05.2005 року; з 25.09.2006 року по 12.07.2007 року з причини «... направлення документів на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, щодо підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах».

Одночасно, документи за періоди роботи з 21.06.2002 року по 20.03.2003 року, з 13.01.2004 року по 28.08.2005 року та з 25.09.2006 року по 12.07.2007 року направлені на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, щодо підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право за призначення пенсії на пільгових умовах.

09.06.2022 року Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами розгляду заяви прийнято рішення № 11 щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 01.11.2002 року по 20.03.2003 року та до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 21.12.2004 року по 28.02.2005 року.

22.06.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV та надав пакет необхідних документів.

За результатом розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення від 29.06.2022 року за №3, яким було повідомлено ОСОБА_1 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи - загальний стаж позивача становить 25 років 02 місяці, в тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 06 років 09 місяців 14 днів.

Не погоджуючись із відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначено в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі по тексту - Закон №1058-ІV) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ).

Частиною першою статті 114 Закону №1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (п.1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058).

Аналогічні положення містяться також в пункті «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Водночас, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що позивач у своїй позовній заяві просить суд, зокрема, визнати періоди роботи ОСОБА_1 : з 21.06.2002 року по 20.03.2003 року; з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року; з 02.03.2005 року по 13.01.2006 року; з 25.09.2006 року по 12.07.2007 року; з 25.07.2007 року по 07.08.2012 року; з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року такими, що відносяться до пільгового стажу роботи, передбаченого статтею ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення.

При цьому, як вбачається із розрахунку стажу позивача, наявного в матеріалах даної справи, Головним управлінням періоди роботи позивача з 01.11.2002 року по 20.03.2003 року; з 02.03.2005 року по 13.01.2006 року; з 25.09.2006 року по 12.07.2007 року та з 25.07.2007 року по 07.08.2012 року зараховано до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 .

Отже, так як періоди роботи з 01.11.2002 року по 20.03.2003 року, з 02.03.2005 року по 13.01.2006 року, з 25.09.2006 року по 12.07.2007 року та з 25.07.2007 року по 07.08.2012 року вже зараховані до пільгового стажу за Списком №1, відповідно спір з приводу зарахування до пільгового стажу зазначених періодів взагалі відсутній.

Таким чином, спірними періодами роботи в межах розгляду даної справи є: з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року, з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року та з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 17.04.1990 року останній працював у спірні періоди, зокрема:

- 21.06.2002 року прийнятий підземним газорізчиком 5 розряду на дільниці №38 шахти №2 імені Артема з повним робочим днем в підземних умовах в Державному підприємстві «Рудоуправління імені Кірова» (запис №14);

- 01.11.2002 року переведений підземним електросварщиком 5 розряду дільниці №26 шахти №2 імені Артема (запис №15);

- 13.01.2004 року прийнятий підземним газорізчиком 5 розряду дільниці шахти №2 імені Артема строком до 13.03.2004 року в Державному підприємстві «Рудоуправління імені Кірова» (запис №19);

- 14.03.2004 року переведений підземним газорізчиком 5 розряду дільниці шахти №2 імені Артема постійно (запис №20);

- 21.12.2004 року переведений газорізчиком 5 розряду дільниці енергетичного забезпечення, автотранспортування та ремонтів (запис №21).

Також згідно з записами копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 21.12.2004 року (продовження попередньої трудової книжки) позивач працював у спірні періоди:

- 28.02.2005 року звільнений за власним бажанням з Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» (запис №22);

- 15.08.2012 року прийнято майстром гірничим в підземних умовах з повним робочим днем (запис №37) в Приватне акціонерне товариство «Інтербудтонель»;

- 24.07.2013 року звільнено за угодою сторін з Приватного акціонерного товариства «Інтербудтонель» (запис №38).

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року та з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року в ДП «Рудоуправління ім. Кірова», суд зазначає наступне.

Як вказує Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, в довідках з Єдиного державного реєстру зазначено, що державна реєстрація ДП "Рудоуправління імені Кірова (00191342) припинена у зв`язку з банкрутством.

У такому випадку, механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, визначений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 року за №18-1 (Далі Порядок №18-1).

Так, пунктом 3 Порядку №18-1 закріплено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі Комісія).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці.

Так, згідно із вищенаведеним, за результатами розгляду попереднього звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, управлінням був сформований та направлений на розгляд комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пакет документів щодо підтвердження стажу роботи ОСОБА_1

09.06.2022 року Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 11, в якому зазначено наступне. Згідно пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. У спірний період роботи позивача діяли Списки затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 та від 16.01.2003 року №36. Згідно Розділу І «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» Списку №1, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 та від 16.01.2003 року №36, право на пільгову пенсію мають відповідно до п.«а» - всі працівники зайняті повний робочий день в підземних умовах. Відповідно до Розділу XXXIII «Загальні професії» Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, право на пільгову пенсію мають: газорізальники. Відповідно до наказу про атестацію робочих місць Рудоуправління ім. Кірова від 28.04.2001 року №425а - підземні газоелектрозварники, які працювали на шахтах атестовані за Списком №1. Підземні газорізальники за Списком №1 - не атестовані. Газорізальники РМЦ атестовані за Списком №2. Таким чином, зазначено, що згідно наданих документів спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року (підземним газорізальником) та з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року (підземним газорізальником та газорізальником) в ДП «Рудоуправління ім. Кірова» зараховані Головним управлінням до Списку №2 і підстави для зарахування вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №1 - відсутні.

Суд зазначає, що пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі по тексту - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз пункту 3 Порядку № 383 свідчить про те, що до 21.08.1992 року підтвердження пільгового стажу за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці не здійснювалось, тому відповідач безпідставно не зарахував позивачу період роботи з 11.02.1992 року по 21.08.1992 року до пільгового стажу з підстав відсутності наказу про проведення атестації.

Також слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року №41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.

Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

У пункті 4.2 Порядку №383 йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №383 проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Згідно розділу І «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень Списку № 1, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та від 16.01.2003 року № 36, право на пільгову пенсію мають відповідно до п. «а» - всі працівники зайняті повний робочий день в підземних умовах».

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року (підземним газорізальником) та з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року (підземним газорізальником та газорізальником) в ДП «Рудоуправління ім. Кірова».

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи в позовній заяві позивачем ставиться питання, зокрема, щодо визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відмови призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення неправомірними.

Проте, як було встановлено судом під час розгляду справи, рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.06.2022 року №11 було протиправно не підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року (підземним газорізальником) та з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року (підземним газорізальником та газорізальником) в ДП «Рудоуправління ім. Кірова» для зарахування вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №1.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.06.2022 року №11 в частині не підтвердження періодів роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року (підземним газорізальником) та з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року (підземним газорізальником та газорізальником) в ДП «Рудоуправління ім. Кірова» для зарахування вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №1.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду

роботи ОСОБА_1 з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року в ПрАТ ІнтербудТонель, суд зазначає наступне.

Відповідач у своєму письмовому відзиві зазначив, що з моменту звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії (28.04.2022 року) до теперішнього часу - будь-яких документів, які підтверджують пільговий характер роботи ОСОБА_1 в ПрАТ ІнтербудТонель у період з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року не надано.

В свою чергу, суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд критично ставиться до зазначеної у відзиві позиції відповідача, оскільки у трудові книжці позивача вказано, що вона працювала у спірний період на різних посадах. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Отже пільговий характер роботи ОСОБА_1 в ПрАТ ІнтербудТонель у період з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року підтверджується записом під номером 37 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 21.12.2004 року «Прийнято майстром гірничим в підземних умовах з повним робочим днем» до Приватного Акціонерного Товариства «ІНТЕРБУДТОНЕЛЬ».

Таким чином, у зв`язку позивачу було протиправно не зараховано період роботи в ПрАТ ІнтербудТонель з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року до пільгового стажу за Списком №1.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.05.2022 року № 13 в частині не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 в ПрАТ ІнтербудТонель з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року до пільгового стажу за Списком №1.

У зв`язку із тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29.06.2022 року № 13 було прийнято з урахуванням рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.06.2022 року №11, яке в ході розгляду даної справи було визнано судом протиправним та скасовано в частині не підтвердження певних періодів роботи позивача, суд вважає, що таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року, з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року, з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року до пільгового стажу роботи за Списком №1, передбаченого статтею п. «а» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення.

Також суд зазначає, що позовна вимога позивача в частині визнання права ОСОБА_1 на призначення пенсії за нормами статті 13 Закону України від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає меті адміністративного судочинства, яке спрямоване на відновлення порушених прав протиправними рішення, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте ніяк не на встановлення або визнання прав осіб на пенсійне забезпечення.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити пенсію, зробити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення з 28 квітня 2022 року, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

З урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 28.04.2022 року №2795 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 992,40 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню в сумі 496,20 грн., з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань пропорційно.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.05.2022 року № 13 в частині не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 в ПрАТ ІнтербудТонель з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року до пільгового стажу за Списком №1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.06.2022 року №11 в частині не підтвердження періодів роботи ОСОБА_1 з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року (підземним газорізальником) та з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року (підземним газорізальником та газорізальником) в ДП «Рудоуправління ім. Кірова» для зарахування вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29.06.2022 року № 13.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 21.06.2002 року по 31.10.2002 року, з 13.01.2004 року по 28.02.2005 року, з 15.08.2012 року по 24.07.2013 року до пільгового стажу роботи за Списком №1, передбаченого статтею п. «а» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 28.04.2022 року №2795 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду в даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 165,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вулиця Морехідна, буд. 1, м.Миколаїв, Миколаївська область, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 165,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 165,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна