Справа № 620/9074/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 грудня 2022 року Чернігів Справа № 620/9074/22

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Поліщук Л.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не отриману щорічну додаткову відпустку як одинокій матері за період проходження служби, а саме: з 31.03.2016 по 06.09.2022;

зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2022 рік строком 20 (двадцять) діб;

зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань за період проходження служби, а саме з 31.03.2016 по 06.09.2022;

зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за весь період проходження служби, строком 42 доби;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію її грошового забезпечення у період з 31.03.2016 по 31.12.2021;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду військовослужбовця за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 у розмірі 363809,52 грн;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не отримане речове майно у період проходження служби з 29.04.2016 по 06.09.2022.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів суд констатує, що доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивачем до суду не надано, а саме які підтверджують: проходження позивача у спірний період військової служби у В/ч НОМЕР_1 ; невиплату позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» строком 42 доби, оскільки про виплату такої компенсації зазначено в наказі про звільнення позивача; ненарахування та невиплату позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період; факт та строк перебування позивача в районах проведення бойових дій.

Крім того, частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зауважує, що в позовній заяві не конкретно викладено зміст позовних вимог, не зазначено якими саме діями та/або бездіяльністю порушені, як він вважає, його права та законні інтереси. А також в частині про зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» строком 42 доби не коректно зазначено за який період - за весь період проходження служби, при цьому, в матеріалах справи відсутній документ, який засвідчує період проходження позивача військової служби у В/ч НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, і вказаний обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.

Вказане свідчить про недотримання позивачем при поданні позовної заяви зазначених вище вимог статті 160 КАС України.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній з 19.07.2022), з-поміж іншого, передбачено, що про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

В силу вимог частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд звертає увагу, що з даним позовом позивач звернувся до суду 12.12.2022, що підтверджується штампом на конверті.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 06.09.2022 № 240 позивач з 06.09.2022 була виключена з особового складу частини та знята з усіх видів грошового забезпечення. Також в наказі зазначено суми, які підлягають виплаті позивачу. Разом з тим, з позовними вимогами про: зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за не отриману щорічну додаткову відпустку як одинокій матері за період проходження служби за період з 31.03.2016 по 06.09.2022; грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2022 рік строком 20 (двадцять) діб; компенсацію за невикористану додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за весь період проходження служби, строком 42 доби, позивач звернувся до суду з порушенням тримісячного строку звернення.

Як стверджує позивач, індексація грошового забезпечення за період з 31.03.2016 по 31.12.2021 та додаткова винагорода військовослужбовця за період з 24.02.2022 по 31.08.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 йому не нараховувались або нараховувались в розмірі, з яким він не погоджується. При цьому, про вказане позивач знав ще в момент отримання грошового забезпечення за відповідний місяць.

Зазначене свідчить про те, що із зазначеними позовними вимогами ОСОБА_1 також звернулась до суду понад тримісячний строк.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а дійшов висновку, про відсутність підстав для включення до грошового забезпечення особи, з якого обчислюється пенсія, отриманої позивачем матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, виплата яких здійснювалася не щомісячно, адже вказані виплати не входять до встановленого частиною третьою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» переліку видів грошового забезпечення.

Аналогічний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 728/1876/17, від 22.11.2018 у справі № 344/10953/17, від 10.04.2019 у справі № 344/9292/17 та від 23.09.2020 у справі № 428/4357/17.

Відтак, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не входять до складу грошового забезпечення, має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців, а відтак спори з приводу виплати вказаних допомог не є спорами, що стосуються оплати праці військовослужбовців.

Суд зазначає, що однією з позовних вимог даного позову є зобов`язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань за період проходження служби за період з 31.03.2016 по 06.09.2022, при цьому, про порушення своїх прав позивач дізнався в момент виплати/невиплати вказаних допомог за відповідний календарний рік та при виплаті сум грошового забезпечення під час звільнення.

Зазначене вище свідчить, що позивач з даними позовними вимогами звернувся до суду з пропуском місячного строку звернення, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 Верховний Суд дійшов висновку, що речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця. Враховуючи правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 540/1951/20.

Таким чином, з позовними вимогами про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за не отримане речове майно у період проходження служби з 29.04.2016 по 06.09.2022, позивач звернувся з пропуском одномісячного строку звернення до суду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені належними і допустимими доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

При цьому, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд зауважує, що позивач не подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази на підтвердження обставин, існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду року.

Вказане вище свідчить про те, що позовна заява подана з порушенням вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зазначені недоліки позивач може усунути у 10-денний строк з моменту отримання ухвали суду шляхом подання до суду:

належним чином засвідчених документів/відомостей, які підтверджують проходження позивача у спірний період військової служби у В/ч НОМЕР_1 ; невиплату позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» строком 42 доби, оскільки про виплату такої компенсації зазначено в наказі про звільнення позивача; ненарахування та невиплату позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період; факт та строк перебування позивача в районах проведення бойових дій;

позовної заяви з уточненими позовними вимогами, враховуючи норми статті 5 КАС України, та її копії відповідно до кількості учасників справи;

заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 123, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу 10-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення вказаних недоліків у встановлений судом строк позовна заява буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Поліщук