Справа № 160/15181/22
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
у відмові проведення перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 №33/24/С-4840 від 17.09.2021 року, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», з урахуванням 88 % грошового забезпечення;
у відмові проведення індексації базового ОСНП, без обмеження у межах максимального розміру пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», від суми 85 % грошового забезпечення, яке вказане у довідці про розмір грошового забезпечення №33/24/С-4840 від 17.09.2021 року, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області»;
у відмові нарахування та невідкладної виплати доплати (заборгованості), яка склалася з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
невідкладно здійснити обчислення, нарахування та виплату різниці (заборгованості) в пенсійному забезпеченні за період з 01.04.2019 за кожен наступний місяць по 30.06.2022 року, день проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у розмірі 85 % грошового забезпечення, зазначеного у довідці про розмір грошового забезпечення №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувані дії пенсійного органу є протиправними. Так, позивач вважає, що відповідач протиправно зменшив йому основний розмір пенсії з 85 % на 70 % відповідним сум грошового забезпечення. Наведене, на думку позивача, суперечить, зокрема, й висновкам Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах по зразковій справі №240/5401/18. ОСОБА_1 стверджує, що у разі перерахунку його пенсії із сум грошового забезпечення 85 %, індексацію його пенсії слід здійснити без обмеження та в межах максимального розміру пенсії, що зазначено у постанові Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 р. Окрім того, позивач зауважив, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 р. по справі №160/4316/21 він має право на перерахунок пенсії та невідкладну виплату різниці в пенсійному забезпеченні за період з 01.04.2019 р. по 30.06.2022 р. у розмірі 85 % від грошового забезпечення 17 376, 50 грн., визначеного на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24-/С4840 від 17.09.2021 року, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», та на виплату заборгованості, яка утворилася за цей період, з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 01.04.2019 р. до моменту здійснення перерахунку пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.11.2022 р. до суду надійшов від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Пенсійний орган зазначив, що його дії із застосування 70% грошового забезпечення, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» під час проведення перерахунку пенсії позивачу є такими, що повністю відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки на момент здійснення такого перерахунку діяла норма ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка передбачала саме такий максимальний розмір пенсії. Натомість, як зауважив відповідач, розмір пенсії позивача перевищує передбачений законом максимальний розмір. Також відповідач зазначив, що доплату за рішенням суду ним буде здійснено після надходження бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Відповідач вважає, що покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії позивача виконані пенсійним органом в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління Пенсійного фонду України.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є пенсіонером з 1998 року, з 2007 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 р. (далі Закон №2262-ХІІ).
Також судом встановлено, що пенсія за вислугу років (30 років вислуги) ОСОБА_1 була призначена у розмірі 85% грошового забезпечення.
10.07.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, виходячи з розміру 85% сум грошового забезпечення з 01.01.2016 року враховуючи суму всіх складових грошового забезпечення, що вказані в довідці ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Дніпропетровській області, станом на 01.01.2018 року та нарахувати та виплатити одноразово та своєчасно недоотримані суми пенсії за минулий час з січня 2016 року по теперішній час.
Вважаючи дії відповідача щодо перерахунку та виплати пенсії у зменшеному розмірі протиправними, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. по справі №160/9116/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги буд. 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунку пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення, з 01.01.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.01.2018 року виходячи з 85 % грошового забезпечення, визначеного довідкою Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 30.03.2018 року № 83/21738 та виплатити суму перерахованої пенсії з врахуванням фактично виплачених сум.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 02.11.2020 р.

17.09.2021 року Державною медичною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» складено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за березень 2019 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. для перерахунку пенсії з 01.04.2019 р.

12.01.2022 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із клопотанням про перерахунок пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року.

03.02.2022 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача листом за №4049-1346/П-01/8-0400/21, що підстави для проведення перерахунку пенсії позивача на підставі оновленої довідки відсутні.

Не погодившись із такою позицією пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів з відповідним позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. по справі №160/4316/22 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року відповідно до довідки №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» про розмір грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» про розмір грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Вказане вище рішення суду набрало законної сили набрало законної сили 17.05.2022 р., та відповідно є обов`язковим до виконання.

12.06.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив направити йому копію протоколу висновку про перерахунок пенсії згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. по справі №160/4316/22.

У відповідь на вказану вище заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направило позивачу лист за №20545-15034/П-01/8-0400/22 від 13.07.2022 р., в якому відповідач повідомив про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. по справі №160/4316/22 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 р. в розмірі 70 % від грошового забезпечення 17 376, 50 грн., яке зазначено в довідці від 17.09.2021 р. за №33/24-/С-4840, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області». Пенсійний орган зазначив, що доплата пенсії на виконання рішення суду за період з 01.04.2019 р. по 30.06.2022 р. складає 146 162, 66 грн. й останню буде здійснено після надходження бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Додатково у вказаному вище листі пенсійний орган повідомив позивача про те, що 16.02.2022 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та зазначив, що з 01.03.2022 р. розмір пенсії позивача склав 13 866, 45 грн. та з 01.07.2022 р. виплата пенсії буде проводитися у розмірі 13866, 45 грн., який обчислено на виконання рішення суду та з урахуванням вимог Постанови №118.

21.07.2022 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. по справі №160/4316/22, виходячи з розміру 85 % його грошового забезпечення. Також у цій заяві ОСОБА_1 звернув увагу пенсійного органу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. по справі №160/9116/20.

У відповідь на цю заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направило ОСОБА_1 лист за №24035-18150/П-01/8-0400/22 від 11.08.2022 р., в якому пенсійний орган зазначив про відсутність підстав для проведення позивачу перерахунку пенсії у розмірі 85 % відсотків грошового забезпечення та зауважив, що рішенням суду від 14.04.2022 р. по справі №160843168/22 не зобов`язано органи Пенсійного фонду України перерахувати пенсію, виходячи з розміру 85 % відповідних сум грошового забезпечення, у зв`язку з чим перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено за умовами статті 13 Закону №2262, якими максимальний розмір призначених пенсій обмежується 70 % відповідних сум грошового забезпечення незалежно від дати звільнення особи зі служби.

Не погодившись із вищенаведеною позицією відповідача, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист є її конституційним правом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-XII).

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII, згідно із якою усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Щодо відсоткового розміру від суми грошового забезпечення, яку належить застосувати при перерахунку пенсії позивача слід зазначити таке.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. у справі №160/9116/20 встановлено, що пенсія позивачу призначена саме у розмірі 85%.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 р. у справі №160/9116/20 має преюдиційне значення для справи, яка розглядається, а тому та обставина, що пенсія позивачу була призначена саме у розмірі 85% грошового забезпечення, не доказується.

Суд вважає, що при здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019 р. відповідачем неправомірно вирішено питання про перерахунок пенсії із урахуванням чинного на дату такого перерахунку обмеження розміру пенсії 70% відповідного грошового забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як слідує з рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права позивача, що виникло за фактом набуття права на пенсію за вислугу років виходячи з 85% розміру грошового забезпечення, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права.

Згідно з наведеним вище правилом закон зворотної сили не має, дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності.

Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права.

Суд дійшов висновку, що позивач зберігає право на обчислення пенсії за вислугу років із максимального розміру 85 % відповідних сум грошового забезпечення, права позивача, що виникли з моменту призначення пенсії у розмірі 85 % мають ним реалізовуватись та не можуть бути обмежені або виключені.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що у прохальній частині позовної заяви в одній із заявлених ним до суду позовних вимог ОСОБА_1 помилково зазначає про 88 % грошового забезпечення, однак позивач під час призначення пенсії за вислугою років основний розмір пенсії останнього визначено, виходячи саме із 85 % його грошового забезпечення.

Верховний Суд України в постановах від 28.10.2014 р. та від 31.03.2015 р. наголошував, що нові правові норми можуть поширювати свою дію виключно на ті події, факти, які виникли після набрання чинності зазначеними нормативно-правовими актами, а отже, стосуються тих осіб, у яких право на призначення пенсії з`явилося після набрання відповідними актами чинності.

Суд зазначає, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

При перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.07.2015 р. по справі №732/48/15, від 31.01.2018 р. по справі №523/4930/15, від 27.02.2018 р. по справі №642/3284/17, від 24.04.2018 р. по справі №686/12623/17, від 19.06.2018 р. по справі № 583/2264/17, від 02.04.2019 р. по справі №727/6493/17.

Крім того, в рішенні від 04.02.2019 р. по зразковій справі №240/5401/18 Верховний Суд зазначив, зокрема, про те, що:

- внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала;

- Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним;

- за таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.

Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №160/8324/19 у постанові від 24.06.2020 року зробила правовий висновок, що з 05.03.2019 року (з дня набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі №826/3858/18) виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, а тому з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» відповідно до вимог статей 33, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, зважаючи на те, що в рамках адміністративної справи №160/9116/20 судом визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення суми грошового забезпечення позивача, з якого розраховується пенсія, з 85% до 70%, то суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу здійснити з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 85 % сум грошового забезпечення.

Щодо обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 01.04.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» до 70 % відповідних сум грошового забезпечення, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», виходячи з розміру 85 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Поряд з цим, оскільки відповідачем перерахунок пенсії позивача із урахуванням 85% грошового забезпечення ще не здійснено, то позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно здійснення пенсійним органом індексації відповідно до Постанови №118 від суми 85 % грошового забезпечення є передчасною та заявленою на майбутнє, оскільки таким діям передує перерахунок пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 85 % суми грошового забезпечення.

Окрім того, суд зауважує, що у поданих ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявах від 12.06.2022 р. та від 21.07.2022 р. заявник не звертався до відповідача з проханням провести індексацію ОСНП позивача, без обмеження у межах максимального розміру пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів України №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», від суми 85 % грошового забезпечення, яке вказане у довідці про розмір грошового забезпечення №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», а відтак пенсійний орган в листах №20545-15034/П-01/8-0400/22 від 13.07.2022 р. та №24035-18150/П-01/8-0400/22 від 11.08.2022 р. не відмовляв позивачу у проведенні такої індексації.

З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправної та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформленої листом №24035-18150/П-01/8-0400/22 від 11.08.2022 року, щодо відмови нарахування та невідкладної виплати доплати (заборгованості), яка склалася з 01.04.2019 року по 30.06.2022 року та похідної позовної вимоги зобов`язального характеру суд зазначає таке.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. по справі №160/4316/22 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року відповідно до довідки №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» про розмір грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» про розмір грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Вказане вище рішення суду набрало законної сили набрало законної сили 17.05.2022 р., та відповідно є обов`язковим до виконання.

Зі змісту відповіді (листа) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №20545-15034/П-01/8-0400/22 від 13.07.2022 р. слідує, що вказане вище рішення суду відповідачем у повному обсязі не виконано, оскільки позивачу не виплачено нараховану за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. по справі №160/4316/22 доплату пенсії за період з 01.04.2019 р. по 30.06.2022 р. в сумі 146 162, 66 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р. Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У свою чергу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми процесуального закону мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність в КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. по справі №816/2016/17, від 16.01.2019 р. по справі №686/23317/13-а та у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 р. по справі № 520/11829/17, від 21.08.2019 р. по справі №295/13613/16-а.

Суд зазначає, що із аналізу предмета спору у відповідній частині позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 у цій справі, суд дійшов висновку, що вказаний вище предмет спору фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме: рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 року по справі №160/4316/22.

Суд зауважує, що саме невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 року по справі №160/4316/22 зазначено позивачем в якості підстави для заявлених до суду позовних вимог у відповідній частині, у зв`язку з чим такі твердження не можуть бути не взяті судом до уваги чи на власний розсуд розтлумачені як такі, що не пов`язані з виконанням цього судового рішення.

Суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною відмови відповідача, вчиненої або не вчиненої на виконання рішення суду в іншій справі. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відтак, спір у справі в означеній частині позовних вимог виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 р. по справі №522/10140/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині слід відмовити.

Згідно з вимогами п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із приписами ч.1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності таких дій та не спростовано доводи позивача викладені у позовній заяві.

За вказаних вище обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 30.09.2022 року на суму 992, 40 грн.

Оскільки спір виник внаслідок протиправних дій територіальних органів Пенсійного фонду України і позовні вимоги підлягають часткового задоволенню, в тому числі й з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 496, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 01.04.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» з 85 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/24-/С-4840 від 17.09.2021 року, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», виходячи з розміру 85 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2022 р.

Суддя О.М. Неклеса