Справа № 540/6221/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/6221/21
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУПФУ) та просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ, яке викладено у листі від 01.12.2020 року № 10013/03-16 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати ГУПФУ призначити ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення, тобто з 04.11.2020 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення".

04.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ з заявою, яка зареєстрована за №2340, про перехід на пенсію по втраті годувальника за матеріалами пенсійної справи.

За результатом розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення про розгляд заяви на перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 від 04.11.2020 року №2340, яким останньому відмовлено в перерахунку пенсії відповідно п.1 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки доданий висновок про час настання інвалідності від 12.10.2020 року, виданий Херсонською міською медико-соціальною експертною комісією №2 Дніпровського та Білозерського районів, не відповідає вимогам, що передбачені формою висновку, затвердженою наказом №577.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 01.12.2020 року №10013/03-16.

Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача з посиланням на п.2.18 Порядку №22-1 стосовно того, що статус ОСОБА_1 як "дитини померлого годувальника, старше 18 років, якщо вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років" може бути підтверджено виключно висновком МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку, є помилковим.

Також суд зазначив, що одним з документів, що підтверджує статус "особи з інвалідністю з дитинства" (до зміни термінології "інвалід з дитинства"), є посвідчення з відповідною відміткою.

В даному конкретному випадку в матеріалах адміністративної справи (а.с.15) наявні два таких посвідчення, виданих на ім`я ОСОБА_1 , одне з яких видано безстроково.

Отже, в передбачений законом спосіб статус позивача як "особи з інвалідністю з дитинства" підтверджено.

Таким чином, вповноважений орган протягом періоду часу з 23.06.1999 року визнавав статус позивача як "особи з інвалідністю з дитинства", що в сукупності зі згаданим вище посвідченням дозволяє стверджувати про те, що ОСОБА_1 є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Отже, згідно положень ст.36 Закону №1058 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ч.1 ст.36 Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 2 статті 36 Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника вважаються зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а також: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків померлому годувальнику або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Згідно пункту 2.18 розділу ІІ Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З наведеного вбачається, що право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває за умови надання відповідних виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК. Суд зазначає, що є два випадки для призначення пенсії такого виду пенсії, а саме: встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку та настання інвалідності у віці до 18 років.

Наведене також узгоджується з положеннями ч.2 ст.36 Закону, за яким непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника вважаються також діти померлого годувальника старші 18 років, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

На думку суду, формулювання «стали інвалідами до досягнення 18 років» не є тотожнім «отримали статус інваліда до досягнення 18 років» (в формалізованому розумінні), натомість їх слід тлумачити також таким чином, що стан здоров`я вказаних осіб фактично відповідав та/або мав передумови відповідати статусу інвалідності.

Так, відповідно до матеріалів справи,з витягу з акту огляду У МСЕК №013406 від 23.06.1999 року вбачається, що позивачу встановлена друга група інвалідності та визнано його інвалідом з дитинства.

Відповідно довідки до акта огляду МСЕК №014681 від 22.10.2014 року причина інвалідності ОСОБА_1 вказана як "інвалідність з дитинства". Довідка видана безстроково.

Також, в матеріалах справи наявний висновок №886-12 про час настання інвалідності від 12.10.2020 року, відповідно якого позивача визнано інвалідом другої групи з дитинства.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на Консультативний висновок позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії ДУ УкрДержНДІМСПІ МОЗ України від 11 січня 2021 року №11, оскільки він не скасовує вищевказану документацію, згідно якої позивач є інвалідом з дитинства, та не може бути єдиною підставо для висновку з приводу того, що позивач не є інвалідом з дитинства.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наведені висновки також узгоджуються з практикою Верховного Суду, зазначеною в постановах від 03 жовтня 2019 року справа №302/1149/16-а та від 27 жовтня 2021 року справа №759/6651/16-а.

Так, у справі №759/6651/16-а касаційний суд зазначив таке: «Судами встановлено, що при зверненні до МСЕК 14.10.1965 року у віці після 18 років, позивачці встановили категорію «Інвалід з дитинства», про що свідчить письмовий витяг з офіційного експертного рішення ЛТЕК про встановлення інвалідності - виписка з акту огляду ЛТЕК № 2587 серії АОО № 234988, видана ЛТЕК № 4 Залізничного району м. Києва на ім`я ОСОБА_2 , дата огляду - 14.10.1965 року, діагноз глухота на обидва вуха з дитинства, група інвалідності - третя, строк переогляду - без переогляду.

У зв`язку із зазначеним 25.10.1965 року позивачці була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону СРСР «Про державні пенсії» від 14.07.1956 року.

В графі «Причина інвалідності» розпоряджень про перерахунок пенсій зазначено - став інвалідом у дитинстві, а в графі «Дата встановлення інвалідності» - 14.10.1965 р.

Таким чином, вказаними вище документами підтверджується те, що позивачка має медичні показання для визнання особою з інвалідністю до 18-ти років.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку (через перехід з виду на вид) пенсії по втраті годувальника із посиланням на відсутність документів, згідно яких позивачка визнана інвалідом з дитинства до досягнення 18-ти років або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення 18-ти років.».

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.