Справа № 600/2141/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/2141/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Берегометської селищної ради про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просить:

визнати незаконним та скасувати рішення Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області (), 10 сесії 8 скликання Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 10-12-21/30/54 від 16.12.2021;

зобов`язати Берегометську селищну раду Вижницького району Чернiвецької області () затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що оскаржуване рішення не містить визначених Земельним кодексом України підстав для відмови у задоволенні заяви про затвердження технічної документації та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням земельного законодавства. Підставою для відмови у затвердженні затвердження технічної документації може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З огляду на наведене, позивачі вважають, що оскаржуване ним рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відсутні підстави для відмови передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

З метою з`ясування всіх обставин у справі витребувано з Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області письмові докази по справі.

Берегометська селищна ради Вижницького району Чернівецької області (далі - відповідач) подала до суду відзив на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень, відповідач вказував, що позивачам правомірно відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та наданні у власність земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивачі скористалися правом, передбаченим ст. 163 КАС України, на подання до суду відповіді на відзив.

З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно архівного витягу від 12.09.2017 № 07-04/186, 17.12.1993 Мигівською сільською радою прийнято рішення №46 про приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,40 га в селі Мигово Вижницького району Чернівецької області (а.с. 26).

12.02.2021 позивачі звернулися до Берегометської селищної раду Вижницького району Чернiвецької області із заявою, в якій просили затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати їм у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2262 га за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Мигове Вижницького району.

До заяви додано копії правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.09.2017. Вказана заява зареєстрована від 05.03.2021 за вх. № 334-02-14 (а.с. 174).

Рішенням 7 сесії 8 скликання Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області № 7-07-21/28/42 від 08.07.2021, відкладено для розгляд на наступну сесію дану заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2262 га кадастровий номер :01:004:0971, в АДРЕСА_1 (а.с. 27).

За результатами голосування, рішенням 10 сесії 8 скликання Берегометської селищної ради Вижницького району Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 10-12-21/30/54 від 16.12.2021 відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2262 га кадастровий номер :01:004:0971 в АДРЕСА_1 , та надання безоплатно у власність земельної ділянки у спільну сумісну власність, у зв`язку із невідповідністю п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (а.с. 171).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1 та 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження, а також розмежування повноважень органів виконавчої влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно із ст. 25 цього Закону документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

Частиною 2 статті 55 Закону України "Про землеустрій" визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Згідно ст. 30 Закону України "Про землеустрій" погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

За приписами ч. 1 ст. 123 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів.

Згідно ч. 7 ст. 186 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

З аналізу наведеної норми видно, що Берегометської селищної ради Вижницького району, як орган місцевого самоврядування, зобов`язана протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно ч. 8 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Згідно ч. 10 ст. 186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Матеріалами справи підтверджується, що 12.02.2021 позивачі звернулися до Берегометської селищної раду Вижницького району Чернiвецької області із заявою, в якій просили затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати їм у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2262 га за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Мигове Вижницького району.

До заяви додано копії правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.09.2017.

Рішенням 10 сесії 8 скликання Берегометської селищної ради Вижницького району Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 10-12-21/30/54 від 16.12.2021 відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2262 га кадастровий номер :01:004:0971 в АДРЕСА_1 , та надання безоплатно у власність земельної ділянки у спільну сумісну власність, у зв`язку із невідповідністю п. 7 ст. 118 ЗК України.

Отже, у рішенні зазначено, що підставою для відмови позивачам у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вказано невідповідність п. 7 ст. 118 ЗК України. При цьому навіть не зазначено якої саме частини порушено п. 7 ст. 118 ЗК.

Суд наголошує, що ст. 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, та не містить пункт 7.

Водночас, суд звертає увагу, що ст. 118 ЗК України містить частину 7, яка регулює порядок розгляду клопотань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, ч. 7 ст. 118 ЗК України не регулює порядок погодження та затвердження технічної документації із землеустрою.

Таким чином, відповідач зазначив формально підставу для відмови позивачам у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На переконання суду, Берегометська селищна рада в силу вимог ст. 186 ЗК України зобов`язана була в десятиденний термін з дня надходження технічної документації із землеустрою затвердити або відмовити позивачам в її затвердженні. При цьому погодження або відмова у погодженні повинна бути оформлена відповідним письмовим висновком і у разі відмови повинен бути наданий вичерпний перелік недоліків положень технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Дослідженням оскаржуваного рішення судом встановлено, що відповідачем не обґрунтовано відмову у затверджені технічної документації та не вказано підстави відмови, виключний перелік яких встановлений в ст. 186 ЗК України.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункту 36, від 01.07.2003, яке відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Розглядом справи по суті встановлено, що оскаржуваним рішенням жодним чином не обґрунтовано підстави такої відмови у затвердженні технічної документації та не вказано норму закону, що порушено позивачем під час розроблення технічної документації із землеустрою.

Жодного обґрунтування таких дій відповідачем не наведено, доказів відмови у затвердженні документації суду не надано.

З урахуванням встановлених по справі обставин та наведених норм права, які регулюють спірні правовідносин, суд приходить до переконання, що відмовляючи позивачу в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, відповідач діяв всупереч вимог Конституції України та Земельного кодексу України, не на підставі та не у межах повноважень передбачених законом, а також без урахування всіх обставин по справі.

За приписами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд зазначає, що загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

На переконання суду, оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийняте без врахування всіх обставин справи та не зазначено жодних причин, мотивів, аргументів, у зв`язку з якими депутати вирішили відмовити позивачу в затвердженні технічної документації із землеустрою.

Більше того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не були взяті до уваги і норми закону, якими передбачено порядок затвердження технічної документації із землеустрою згідно ст. 186 Земельного кодексу України.

Невиконання органом місцевого самоврядування законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Крім цього, на переконання суду, не зазначення відповідачем в оскаржуваному рішенні підстав його прийняття позбавляє позивача дізнатися причини відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою та, у разі необхідності, або усунути такі або ж навести доводи щодо їх безпідставності при оскарженні відмови в судовому порядку.

Відтак, перевіривши оскаржуване позивачем рішення на відповідність його критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначний законом, який регулює спірні відносини, а також необґрунтовано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення № 10-12-21/30/54 від 16.12.2021.

Стосовно позовної вимоги позивачів про зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати земельну ділянку у власність, суд зазначає наступне.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 2340/2921/18.

Суд враховує, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути клопотання позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.

Суд зауважує, що відповідачем не здійснювалась перевірка поданої позивачем технічної документації із землеустрою в частині відповідності такої вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тому належним способом захисту прав позивача буде саме повторний розгляд відповідачем заяви позивачів від 12.02.2021 (вх. № 334-02-14 від 05.03.2021) про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу їм у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2262 га за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, а також правової оцінки суду.

Також Верховний Суд звертає увагу на абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003, відповідно до якого правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

У даному випадку спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 0,2262 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивачів в правах.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.05.2020 у справі №464/6552/17, від 04.03.2021 у справі №П/811/968/18.

Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачами понесено судові витрати (судовий збір) у розмірі 3969,60 грн.

Оскільки, позов задоволено частково, суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог присуджує на користь позивачів судові витрати (судовий збір) у сумі 1984,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення 10 сесії 8 скликання Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 10-12-21/30/54 від 16.12.2021.

3. Зобов`язати Берегометську селищну раду Вижницького району Чернівецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.02.2021 (вх. № 334-02-14 від 05.03.2021) про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу їм у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2262 га за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Мигове Вижницького району Чернівецької області, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, а також правової оцінки суду.

4. Стягнути з Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 992,40 грн.

5. Стягнути з Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_2 судові витрати (судовий збір) в сумі 992,40 грн.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач Берегометська селищна рада Вижницького району Чернівецької області (вул. Центральна, 20, смт. Берегомет, Вижницький район, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький