Справа № 620/3164/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3164/22 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДПС у Чернігівській області від 06.01.2022 № 91/24-07-23 та № 92/24-07-23 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2022 № Ф-0550-2526 на суму 11582,36 грн.

В обґрунтування позовної вимоги позивачем зазначено, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями з тих підстав, що він є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності. Вказав на те, що оскільки сплачені кошти не являються єдиним внеском, а є помилково сплаченими коштами, зважаючи на відсутність недоїмки з єдиного внеску і на те, що позивач не є платником єдиного внеску, то застосування штрафних санкцій і пені є безпідставним.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 06.01.2022 № 91/24-07-23 та № 92/24-07-23 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2022 № Ф-0550-2526 на суму 11582,36 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2977,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.12.2022.

13.12.2022, під № 55727 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

07.12.2022, під № 54678 до суду від апелянта надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів наголошує на тому, що прийняття процесуального рішення щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції, є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції лише у разі наявності про це клопотання сторони. Зазначений спосіб участі сторони в судовому засіданні в режимі відеоконференції, на переконання колегії суддів, має винятковий характер, у зв`язку з чим, повинні існувати реально об`єктивні причини, які ускладнюють або роблять неможливим особисту участь сторони в судовому засіданні. Між тим, заявником не обґрунтовано необхідності його безпосередньої участі в судовому засіданні, а також не надано доказів існування встановлених обмежень у пересуванні чи допуску учасників справи у приміщення суду. Однак, саме лише посилання на неможливості прибуття до м. Києва не обґрунтовує та не доводить необхідності проведення відеоконференції та неможливості здійснення її розгляду за наявними у справі матеріалами в межах доводів заяв по суті. Водночас, колегія суддів наголошує, що за нормами Кодексу адміністративного суду України, участь сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов`язковою. Тож, у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.04.2019 та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 842616 (а. с. 13-14).

Позивач є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується довідкою серії МСЕ-ЧНВ від 25.05.2012 № 213470 та довідкою до акта огляду МСЕК від 03.07.2015 серії АВА №012510 (а. с. 15, 16).

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності з 25.05.2012, про що свідчать пенсійні посвідчення від 01.08.2012, 17.08.2017, 08.08.2019 та довідка Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 5 від 17.01.2022 (а. с. 10, 11).

06.01.2022 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийнято рішення № 91/24-07-23 та № 92/24-07-23 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, якими відносно позивача застосовано: штраф у розмірі 1818,30 грн за період з 10.02.2016 по 18.07.2019 та пеню у розмірі 9764,06 грн; штраф у розмірі 164,66 грн за період з 21.03.2019 по 21.03.2019 та пеню у розмірі 0,82 грн (а. с. 4, 5).

Не погодившись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач в порядку адміністративного оскарження звернувся зі скаргою до ДПС України. Розглянувши дану скаргу, ДПС України залишило її без задоволення, а рішення № 91/24-07-23 та № 92/24- 07-23 - без змін (а. с. 6-7).

18.02.2022 позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2022 № Ф-0550-2526 на суму 11 582,36 грн (а. с. 9).

Вважаючи дані рішення податкового органу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що враховуючи статус позивача, як особи з інвалідністю третьої групи, позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Доказів укладення позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідач не надав. Позивач підпадає під зазначену категорію осіб, тому, звільнений від сплати за себе єдиного соціального внеску. При цьому, фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідачем не спростовано та не надано доказів про те, що позивачем не укладався договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Натомість, апелянт вважає вкзаані висновки суду необґрунтованими та помилковими, позаяк згідно з ІС «Податковий блок», платником подано самостійно та добровільно «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за формою згідно з таблицею 2 Додатка 5 за 2015 рік № від 11.01.2016, із зазначенням типу «Початковий», в якому самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску та суму до сплати та Звіт за 2016 рік № від 11.01.2017, із зазначенням типу «Початковий», в якому самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску та суму до сплати, що призвело до виникнення боргу в інтегрованій картці платника станом на 09.02.2017 в сумі 9 091,52 грн. Враховуючи зазначене, у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Після погашення боргу 18.07.2019, на підставі частини десятої та пункту 2 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до підприємця застосовано штрафні санкції в розмірі 1818,30 грн. та нараховано пеню в розмірі 9764,06 грн за період з 10.02.2016 до 18.07.2019, згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 91/24-06-23 від 06.01.2022 на загальну суму 11582,36 грн. Згідно даних інтегрованої картки платника станом на 20.03.2019 в ІКП платника по коду платежу 71010000 рахувався борг з єдиного внеску в сумі 823,29 грн згідно Звіту 7101 № 16326414 від 02.03.2019 за лютий 2019 року. Після погашення боргу 21.03.2019 на підставі частини десятої та пункту 2 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, після повного погашення боргу по єдиному внеску до підприємця застосовано штрафні санкції в розмірі 164,66 грн. та нараховано пеню в розмірі 0,82 грн за період з 21.03.2019 до 21.03.2019, згідно Рішення № 92/24-06-23 від 06.01.2022 на загальну суму 165,48 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до положень ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VІ, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За змістом частини 12 ст. 9 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до приписів ч. ч. 2, 3 ст. 25 Закону № 2464-VІ, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

У силу вимог ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VІ, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з частиною десятою статті 25 Закону № 2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до частини 13 статті 25 Закону № 2464-VІ, нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464-VІ, встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі Інструкція № 449).

За приписами п.п. 3 п. 1 розділу ІІ Інструкції, який кореспондується з п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI, визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування. Так, розділом V Інструкції № 449, передбачені умови, порядок та підстави добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.

Разом з тим, порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений ч. 3 ст. 10 Закону № 2464-VI, а саме особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

Тож, з наведеного слідує, що нормами закону встановлено строки сплати єдиного соціального внеску для осіб на яких покладений такий обов`язок і в разі несвоєчасної сплати ЄСВ до платника застосовуються штрафні санкції та пеня. Однак, якщо особа в добровільному порядку сплатила єдиний соціальний внесок, то на неї не може бути накладено штрафні санкції та пеня, оскільки закон при відсутності договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не регламентує строків сплати такою особою ЄСВ в добровільному порядку.

Перш за все, для правильного вирішення спору, слід врахувати, що позивач є пенсіонером по інвалідності третьої групи, докази чого були надані до суду першої інстанції. (а.с. 10)

20 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 805/2195/17-а, висловив позицію про те, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Верховний Суд також наголосив, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов: по-перше, необхідно мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Враховуючи статус позивача, як особи з інвалідністю третьої групи, позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дійсно, позивач підпадає під зазначену категорію осіб, тому, звільнений від сплати за себе єдиного соціального внеску. Як було досліджено судом першої інстанції, доказів укладення позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідач не надав.

При цьому, з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, добровільній участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування особи, яка виявили бажання бути платниками єдиного внеску, повинно передувати подання такою особою заяви та в свою чергу укладення з нею договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу викладених норм слідує висновок, що фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було встановлено, що відповідачем не було спростовано та не надано доказів про те, що позивачем не укладався договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а посилання апелянта на те, що позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки ним добровільно подавалися звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, є безпідставними та не мають вирішального впливу на спірні правовідносини, позак, не змінюють встановленого правового регулювання, відтак, подані позивачем звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, не є підставою для сплати останнім єдиного соціального внеску, починаючи з дати встановлення 3 групи інвалідності (25.05.2012), оскільки для такої сплати необхідна обов`язкова згода такого платника. Вказана згода висловлюється у вигляді укладання відповідного письмового договору щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, оскільки позивач є особою з інвалідністю, отримує відповідну пенсію по інвалідності, відтак звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, він не має обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11.02.2020 у справі № 240/4809/19, ухваленій за аналогічних обставин розглядуваній справі.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 06.01.2022 № 91/24-07-23 та № 92/24-07-23 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2022 № Ф-0550-2526 на суму 11582,36 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко