Справа № 820/11117/15
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 р. №820/11117/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Літвіщенко Д.О.;

представника позивача, Болотної Т.Ю.;

представника відповідача, Озацької О.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного Акціонерного Товариства "Філіп Морріс Україна" (в`їзд Польовий, буд. 1, с.Комуніст, Харківський район, Харківська область, 62482, код ЄДРПОУ - 00383231) до Північного міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ - 44131658) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Приватне акціонерне товариство «Філіп Морісс Україна» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення СДПІ № та № від 05.11.2015. В обґрунтування позовних вимог вказано про правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами господарських відносин із ТОВ «Моментум», ТОВ «Мейджик-Евентс», ТОВ «БТЛ-ПРО», ТОВ «Нікіта Мобайл Україна» та ТОВ «Нікасервіс» у періоді, що перевірявся, та безпідставність викладених в акті перевірки висновків контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, адміністративний позов задоволено. Постановою Верховного суду від 10.09.2021 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року скасовано, направивши справу №820/11117/15 на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 11.10.2021 прийнято до розгляду адміністративну справу. Ухвалою суду від 10.11.2021 року замінено відповідача у справі №520/11117/15 з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС, його правонаступником - Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (ЄДРПОУ ВП 44131658). 08.11.2021 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому представник вказав, що спірні податкові повідомлення - рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених законодавством, оскільки за відсутності доказів отримання конкретних товарів від контрагентів позивача, які б були пов`язані з господарською діяльністю, відсутні підстави для віднесення сум до податкового кредиту. Вказує, що у контрагентів відсутні необхідні основні засоби та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності. Наголошує на тому, що зі змісту наданих платником первинних документів неможливо встановити факт надання саме ТОВ «Моментум», ТОВ «Мейджик-евентс» та ТОВ «БТЛ-Про» позивачу послуг з проведення різноманітних заходів. Відповідач звертає увагу на те, що згідно з наданими власниками приміщень (в яких, за доводами позивача, ТОВ «Моментум» та ТОВ «Мейджик-евентс» організовували для Товариства відповідні заходи) відповідей факт проведення у цих приміщеннях заходів для позивача не підтверджується. Зазначає, що у наданих платником на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій із ТОВ «БТЛ-ПРО» первинних документах не конкретизовано місця проведення заходів, та вказує про ненадання Товариством доказів на підтвердження фактичного транспортування придбаного позивачем у ТОВ «Нікасервіс» товару. 09.12.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому представник вказав, що відзив, є необґрунтованим та таким, що не відповідає податковому законодавству. Позивач зазначає, що надав як під час проведення перевірки, так і до Суду повний пакет як первинних, так і внутрішніх документів щодо відносин з кожним зі спірних контрагентів, які підтверджують позицію позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представники відповідачів проти вимог заявленого позову заперечували.

Як встановлено судовим розглядом, посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено Акт № 106/28-09-42-01-03/00383231 від 27.04.2015. За висновками акту перевірки зазначено про порушення ТОВ «Філіп Морріс Україна» вимог: - підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, підпунктів 138.10.2, 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.13 пункту 139.1 статті 139, підпункту 140.1.2 пункту 140.1 статті 140, підпункту 153.2.3 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 33996926,00 грн.; - пунктів 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результат чого платником занижено податок на додану вартість на загальну суму 18391702,00 грн.

На підставі Акта перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення- рішення від 18.05.2015: № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 46086 645,50 грн; - № , яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на 12064311,50 грн. Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, Товариство подало до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) скаргу, за результатами розгляду якої рішенням ДФС України від 15.10.2015 № 21760/6/99-99-10-01-04-25 скаргу позивача задоволено частково, податкові повідомлення-рішення контролюючого органу від 18.05.2015 № та № частково скасовано та зменшено суми визначених ними грошових зобов`язань.

У подальшому, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 05.11.2015: - № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 4297506,00 грн., зокрема, за основним платежем - 2865004,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1432502,00 грн.; - № , яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 3857137,50 грн., зокрема, за основним платежем - 2571425,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1285712,50 грн. Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Моментум", ТОВ "Мейджик-Евентс", ТОВ "БТЛ-ПРО", ТОВ "Нікіта Мобайл Україна", ТОВ "Нікасервіс" у періоді, що перевірявся. Вважаючи податкові повідомлення - рішення від 05.11.2015 № та № протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України визначено, що доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: - доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; - інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. Підпунктом 135.4.1 пункту 135.4 статті 135 ПК України встановлено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов`язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу. Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України). Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податків на формування податкового кредиту/витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту/витрат, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи. Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення преференцій з боку держави. Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту/витрат. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податків необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податків в документах обліку. При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції, змісту робіт (послуг), що замовляються, доцільність залучення контрагента та можливість ним виконати замовлені роботи (послуги). При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, судом встановлено, що у спірний період позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Моментум», ТОВ «Мейджик-Евентс», ТОВ «БТЛ-ПРО», ТОВ «НікаСервіс», ТОВ «Нікіта Мобайл Україна» Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Моментум», судом встановлено наступне. 02.11.2011 між позивачем (Замовник) та ТОВ «Моментум» (Виконавець) укладено договір № PMU/11-192 від 02.11.2011, за умовами якого Замовник замовляє та оплачує, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги та виконувати роботи з організації спеціальних виставкових заходів Замовника під час проведення розважальних програм, що можуть час від часу організовуватися Виконавцем. 15 травня 2012 року та 21 серпня 2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Моментум» (Виконавець) укладено додаткові угоди № 4 та № 5 до договору № PMU/11-192 від 02.11.2011, якими, зокрема, визначені період та місця проведення заходів, а саме: м. Одеса, клуб «Ибица» - 18 травня 2012 року; м. Київ, клуб «Данте Парк» - 26 травня 2012 року; . м. Київ, клуб «Данте Парк» - 08 вересня 2012 року; м. Одеса, клуб «Ибица» - 15 вересня 2012 року. Також між позивачем (Замовник) та «Моментум» (Виконавець) укладено договір № 36/PMI/47734 від 25.10.2012, за умовами якого Замовник замовляє та оплачує, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги та виконувати роботи з організації комплексу інформаційних та інших заходів Замовника з метою забезпечення прав повнолітніх споживачів тютюнових виробів, що виготовляються та імпортуються Замовником, на отримання інформації про таку продукцію. 03 травня 2012 року та 26 червня 2013 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Моментум» (Виконавець) укладено додаткові угоди № 2/1 та № 8 до договору № 36/PMI/47734 від 25.10.2012, якими, зокрема, визначені період та місця проведення заходів, а саме: м. Одеса, клуб «Ибица» - 17 травня 2013 року; м. Одеса, клуб «Ибица» - 05 липня 2013 року, м. Київ, острів Труханів з 27 червня 2013 року по 30 червня 2013 року щоденно. В підтвердження виконання договорів позивачем як до податкового органу, так і до суду надано копії актів здачі-прийняття робіт, переліків наданих робіт/послуг, податкових накладних, рахунків-фактур, платіжних доручень (а.с. 117 - 173 том 2). Приймання - передача послуг відбувалося на підставі актів здачі-прийняття робіт, з вказанням наданих послуг. На виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 судом встановлено, що оплата за послуги здійснена позивачем на підставі рахунків-фактур в безготівковий спосіб в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відміткою банківської установи ПАТ «СІТІБАНК» (а.с. 79-81 том 11). Окрім первинних документів на отримання послуг від ТОВ «Моментум», позивач також надав й інші внутрішні документи, які підтверджують отримання таких послуг від контрагента, зокрема копії презентацій, копії звітів з фотографіями проведення заходів, які були надані позивачеві після проведення заходів контрагентом.

Судом, на виконання висновків Верховного суду викладені у постанові від 04.06.2021 встановлено, що позивач у 2012-2013 роках для отримання маркетингових послуг від ТОВ «Моментум» частково самостійно укладав договори у місцях проведення заходів для можливості у подальшому проведення в таких місцях розважальних програм з залученням ТОВ «Моментум», на підтвердження чого суду було копію договору з ТОВ «ВАТ ФЕР ФУД» - надання дозволу на проведення розважальних заходів у клубі «Данте Парк»; копію договору з ТОВ «Ультра» - надання дозволу на проведення розважальних заходів у клубі «Ібіца»; копію договору з ТОВ «Будда-бар Україна» - надання дозволу на проведення заходів у клубі «Будда Бар»; копію договору з ТОВ «НЖ Успех» - надання дозволу на проведення заходів у клубі «Серебро». Для проведення розважальних програм з залученням ТОВ «Моментум», сам контрагент залучав третіх осіб, що також підтверджується наявними в матеріалах справи документи, а саме копіями договорів між ТОВ «Моментум» і ТОВ «Рекламні традиції» на проведення інформаційних заходів у клубах «Данте Парк», «Ібіца», «Будда Бар», «Серебро» та ресторані «Бернардации», а також в саду «Пале-рояль»; копією договору між ТОВ «Моментум» та ТОВ «Клюква» на проведення заходів у клубі «Ібіца» та копіями актів прийому-передачі робіт до цих договорів та податковими накладними. В підтвердження виконання договорів з третіми особами позивачем також надано листи від ТОВ «Моментум» та й від контрагентів, що забезпечували приміщення для проведення заходів, якими підтверджується факт надання послуг та наявності матеріальних ресурсів для надання таких послуг (зокрема, приміщення), а також залучення третіх осіб до надання послуг, а саме: ТОВ «Моментум» № 97 від 18.11.2015; ТОВ «Моментум» № 114 від 04.02.2016; ТОВ «Будда-Бар Україна» № 11-428 від 10.11.2015; ТОВ «НЖ УСПЄХ» № 12 від 10.11.2015. Обґрунтовуючи правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач стверджує, що ТОВ «Моментум» не мало достатньої кількості трудових ресурсів на підтвердження чого надав до суду інформацію, з якої вбачається, що у 4 кв. 2012 року в ТОВ «Моментум» в штаті працювало 16 працівників, а в 4 кв. 2013 року в штаті обліковувалося 20 працівників. Наведене підтверджується фінансовою звітністю ТОВ «Моментум» за 2012-2013 роки, які позивач надав суду в додатках у відповіді на відзиві від 07.12.2021. Отже, на переконання суду такої кількості працівників достатньо для проведення маркетингових заходів у таких масштабах, в яких ТОВ «Моментум» проводило маркетингові заходи для позивача в 2012-2013 роках. Крім того законодавство України не встановлює конкретних вимог до кількості працівників яке повинне мати підприємство для здійснення господарської діяльності. Судом також встановлено, що контрагент ТОВ «Моментум» на момент розгляду справи у суді вже припинив свою діяльність. Отже, на виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 судом встановлено наявність у контрагента ТОВ «Моментум» необхідних основних засобів та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та наявність можливості виконання своїх зобов`язань, за укладеними з позивачем договорами, а тому надані позивачем докази підтверджують реальність надання зазначених вище послуг, а також можливість надання таких послуг ТОВ «Моментум». Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Мейджик-Евентс», судом встановлено наступне.

28 березня 2011 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Мейджик-Евентс» (Виконавець) укладено договір № PMU/11-031 від 28.03.2011, за умовами якого Замовник замовляє і оплачує, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги та виконувати роботи з організації спеціальних виставкових заходів Замовника з ціллю просування товару на ринок сигарет Позивача TM «Marlboro» та TM «Сhesterfield». Зокрема, ТОВ «Мейджик-Евентс» надавало послуги у проведенні протягом 2012 року. Сторонами укладено ряд додаткових угод до зазначеного договору, в яких визначені, зокрема, період та місця проведення заходів. В підтвердження виконання договору позивачем як до податкового органу, так і до суду надано копії актів прийому - передачі наданих послуг, податкових накладних, рахунків - фактур, платіжних доручень (а.с. 174 - 250 том 2). Приймання - передача послуг відбувалося на підставі актів здачі-прийняття робіт, з вказанням наданих послуг. На виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 судом встановлено, що оплата за послуги здійснена позивачем на підставі рахунків-фактур в безготівковий спосіб в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відміткою банківської установи ПАТ «СІТІБАНК» (а.с. 134-144 т.11). Окрім первинних документів на отримання послуг від ТОВ «Мейджик-Евентс», позивач також надав й інші внутрішні документи, які підтверджують отримання таких послуг від контрагента, зокрема копії презентацій, копії звітів, для прикладу, з фотографіями проведення заходів, які були надані позивачеві після проведення заходів контрагентом в клубі «Портофіно» 18.08.2012, м. Одеса та в клубі «Болеро» 06.04.2012, м. Харків, а також з фестивалю «Лошадка» та з вечірки "No more maybe", роздруківки фотографій з проведених заходів у 2012 році, а також СD-диски з відео та фотозвітами проведених заходів, на яких вбачається залучення повнолітніх курців до інтерактивів з метою просування товарів позивача в клубах. Також на підтвердження реальність господарських операцій позивачем надано листи від контрагентів, що забезпечували приміщення для проведення заходів, а саме лист від ФОП ОСОБА_1 № 2015/11/25-1, лист ТОВ «Клуб 34» №1 від 19.11.2015, лист ФОП ОСОБА_2 № 11/11 від 11.11.2015, лист ТОВ «Вірус Мьюзік» № 6 від 10.11.2015. Також на виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 встановлено, що в штаті співробітників ТОВ «Мейджик-Евентс» в 3 кв. 2012 року обліковувалось 10 працівників, що на переконання суду також є достатнім для надання послуг позивачу. Отже, вже наявні в матеріалах справи докази, а також додаткові докази, які надані позивачем у сукупності підтверджують реальність надання зазначених вище послуг, а також можливість надання таких послуг ТОВ «Мейджик-Евентс». Щодо наданих відповідачем листів закладів у яких проводились замовлені позивачем заходи у ТОВ «Моментум» та ТОВ «Мейджик-Евентс», як на доказ відсутності взаємовідносин зі спірними контрагентами, суд зазначає наступне. Відповідач звертає увагу на те, що згідно з наданими власниками приміщень (в яких, за доводами позивача, ТОВ «Моментум» та ТОВ «Мейджик-евентс» організовували для Товариства відповідні заходи) відповідей факт проведення у цих приміщеннях заходів для позивача не підтверджується. Судом встановлено, що більшість зазначених юридичних осіб власників не вели господарську діяльність у сфері ресторанів (що підтверджується витягами з ЄДРПОУ), а отже, не займались діяльністю у клубах та ресторанах та не могли мати інформацію про наявні договори з Позивачем, або його контрагентами (це, зокрема стосується наступних власників, як зазначав Відповідач: ТОВ «Профіль», ТОВ «Ліга-Прогрес», ТОВ «Медінвест Ріелестейт», ТОВ «ТОР «Болеро», ПАТ трест «КИЇВМІСЬКБУД-1» імені М. П. Загороднього). Під час розгляду справи позивач пояснив, що власники приміщень лише здавали їх в оренду особам, які вели в таких приміщеннях господарську діяльність у сфері ресторанів тощо. З тими ж власниками, які займались господарською діяльністю у сфері ресторанів, у позивача буди наявні договори з можливістю проведення заходів, для яких залучались, серед іншого, й спірні контрагенти, що спростовує доводи відповідача у цій частині. Як вже встановлено судом, у 2012-2013 роках позивач для проведення розважальних заходів з метою просування на ринку своїх товарів залучав, серед іншого, такі компанії, як ТОВ «Моментум» та ТОВ «Мейджик-Евентс». Для проведення маркетингових заходів, позивач використовував різні способи залучення третіх осіб для організації маркетингових заходів. Одним з таких способів було самостійне залучення як маркетингових агентств, так і пошук закладів, де будуть надані маркетингові послуги.

Тобто, у агентств була відсутня необхідність самостійного укладення договору з закладами, адже дозвіл на проведення розважальних заходів третіми особами отримував сам позивач на підтвердження чого позивачем надано до суду договори, укладені між Позивачем та власниками закладів, де надавались маркетингові послуги ТОВ «Моментум». Отже, ці докази у сукупності з іншими, підтверджують позицію позивача щодо реальності отримання маркетингових послуг від ТОВ «Моментум» та ТОВ «Мейджик-Евентс». Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «БТЛ-ПРО», судом встановлено наступне. 28 листопада 2011 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «БТЛ-ПРО» (Виконавець) укладено договір № PMU/11-180 від 28.11.2011, за умовами якого Замовник замовляє та оплачує, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги та виконувати роботи з організації спеціальних виставкових заходів Замовника під час проведення розважальних програм, які час від часу будуть організовуватися Виконавцем. Додатковою угодою до цього договору визначено дати, місця проведення заходів, а також перелік (опис) і ціну послуг. Між позивачем (Замовник) та ТОВ «БТЛ-ПРО» (Виконавець) укладено договір про надання послуг б/н від 25.10.2012, за умовами якого Замовник замовляє та оплачує, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги та виконувати роботи з організації комплексу інформаційних та інших заходів Замовника з метою забезпечення прав повнолітніх споживачів тютюнових виробів, що виготовляються чи імпортуються Замовником на отримання інформації про цю продукцію. Зокрема, ТОВ «БТЛ-ПРО» надавало такі послуги під час проведення заходів: послуги дизайнера та адаптації ігор на iPad та тачпанель, віжуалу для використання на заходах, друк запрошень, футболок та забезпечення іншими матеріалами, реконструкція мудбордів, фото- та відеозйомки, відеопродакшн. В підтвердження виконання договору позивачем як до податкового органу, так і до суду надано копії актів здачі прийняття робіт, видаткових накладних, податкових накладних, рахунків-фактур, платіжних доручень, копії прибуткових ордерів (а.с. 91 - 180 том 3, а.с. 1 - 153 том 4) Приймання - передача послуг відбувалося на підставі актів здачі-прийняття робіт, з вказанням наданих послуг (а.с. 151-152 т. 11). На виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 судом встановлено, що оплата за послуги здійснена позивачем на підставі рахунків-фактур в безготівковий спосіб в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відміткою банківської установи ПАТ «СІТІБАНК» (а.с. 153-154 т.11). Під час розгляду справи позивач пояснював, що контрагент ТОВ «БТЛ-ПРО», серед іншого, забезпечував проведення заходів в Буковелі, Закарпатська область, у продовж зимової пори року. Контрагент встановлював та облаштовував спеціальні приміщення, де споживачі товарів позивача могли зігрітись на схилах Карпатських гір, а одночасно взяти участь у розіграші, який проводився з метою розповсюдження інформації про продукцію повнолітнім курцям, в підтвердження чого додав, у якості прикладу, до суду фотографії та презентації пункту обігріву «M Zone», що встановлювався на той час на курорті Буковель. Суд зазначає, що відсутність конкретного адресу надання послуг та місця його постачання (вказано м. Буковель, що передбачає надання послуг на гірськолижному курорті Буковель серед Карпатських гір), не може ставити під сумнів надання послуг контрагентом, адже за практикою обладнані спеціальні приміщення знаходяться посеред гірськолижної траси або у підніжжя гір, що унеможливлює надання точної адреси таким тимчасовим приміщенням.

Сама лише наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат (валових витрат) та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.03.2020 у справі № 160/2636/19. За таких підстав, суд приходить до висновку що наявні в матеріалах справи докази, а також додаткові докази, які надані позивачем у сукупності підтверджують реальність надання зазначених вище послуг, а також можливість надання таких послуг ТОВ «БТЛ-ПРО».

Щодо господарських операцій між позивачем та «НікаСервіс», судом встановлено наступне. 01.04.2013 між позивачем (Замовник) та ТОВ «НікаСервіс» (Виконавець) укладено договір №52579, за умовами якого Виконавець надає Замовнику комерційні послуги (по ремонту приміщення, виготовленню та встановленню жалюзі) на підставі замовлення, отриманого від Замовника. 01.10.2010 між позивачем (Покупець) та ТОВ «НікаСервіс» (Продавець) укладено договір поставки №PMU/10-105, за умовами якого Продавець зобов`язується поставляти Покупцю товар, а Покупець - приймати товар та оплатити його вартість. В підтвердження виконання договорів позивачем як до податкового органу, так і до суду надано копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових накладних, податкових накладних, рахунків - фактур, платіжних доручень (а.с. 181-250 том 3). Приймання - передача товару відбувалося на підставі актів здачі-прийняття товарів, з повною інформацією про товар. На виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 судом встановлено, що оплата за товар здійснена позивачем на підставі рахунків-фактур в безготівковий спосіб в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відміткою банківської установи ПАТ «СІТІБАНК» (а.с. 169-179 т.11, а.с 92-99 т.12). Також в підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано до суду листи від ТОВ «Нікасервіс», яким підтверджено постачання спірних товарів та послуг Позивачу, а саме лист ТОВ «НІКАСЕРВІС» № 12/11-1 від 12.11.2015, ТОВ «НІКАСЕРВІС» № 02/12-1 від 02.12.2021. Наявність трудових та матеріальних ресурсів (у тому числі транспортних засобів) також підтверджується отриманим листом від 02.12.2021 від самого контрагента, де зокрема, підтверджується як наявність водіїв-експедиторів в компанії в період постачання спірних товарів Позивачеві та інших співробітників, так і підтверджується придбання товарів, які поставлялись Позивачу у низки інших контрагентів, наприклад таких як Корпорація «ПНЕВМОТЕК», ТОВ «ФІРМА РУБІНІС-М», ТОВ «УКРАЇНСКИЙ ПАПІР», ПП «УКРБРЕЗЕНТ», ТОВ «БОККО», ТОВ «ЛІТПОЛ-УКРАЇНА», ТОВ «Торгівельна компанія «МЕТІЗ», ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», ТОВ «ЛОКЄР» та інші.

Отже, наявні в матеріалах справи докази у сукупності підтверджують реальність надання зазначених вище послуг, а також можливість надання таких послуг ТОВ «Нікасервіс». Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Нікіта Мобайл Україна», судом встановлено наступне. 30.03.2011 між ПАТ «Філіп Морріс Україна» (Організатор) та ТОВ «Нікіта Мобайл Україна» (Провайдер) укладено договір № PMU/11-027 від 30.03.2011 про надання технічних послуг, за умовами якого Організатор поручає, а Провайдер бере на себе зобов`язання надати технічні послуги з супроводу програми Організатора, описання та вартість яких сторони погоджують в додатках до цього договору, а Організатор приймає на себе зобов`язання прийняти та оплатити належним чином надані послуги у повному обсязі в порядку та в строки, встановлені цим договором і додатками до нього. 29.04.2011 та 01.09.2011 сторонами укладено додаткові угоди до договору № PMU/11-027 від 30.03.2011. Зокрема, ТОВ «Нікіта Мобайл Україна» надавав послуги по розробці короткого номеру, що підтримувався надалі такими операторами, як «Life», «Київстар», «МТС». Такий номер розроблявся для просування наступних сигарет Позивача: «Bond Street», «Marlboro», «Chesterfield», «L&M». Після придбання сигарет, покупці отримувати такий номер за яким вони потім могли отримати призи у вигляді поповнення мобільних рахунків. На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивач надав копії актів надання послуг, податкових накладних, рахунків на оплату по замовленню, платіжних доручень ( а. c. 83 - 116 том 2). Приймання - передача товару відбувалося на підставі актів здачі-прийняття послуг, з повним переліком товару. На виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 судом встановлено, що оплата за товар здійснена позивачем на підставі рахунків-фактур в безготівковий спосіб в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відміткою банківської установи ПАТ «СІТІБАНК» (а.с. 181-183 т.11).

Судом встановлено, що на момент розгляду справи у суді контрагент ТОВ «Нікіта Мобайл Україна» припинив свою діяльність.

Разом з цим, колишній співробітник контрагента ОСОБА_3 , який обіймав посаду головного інженера, підтвердив у своїх нотаріально завірених поясненнях реальність надання послуг та відсутність необхідності залучення значних трудових ресурсів для надання послуг з технічної підтримки, яка фактично надавалась віддалено за допомогою технологічних рішень. Крім того, позивачем додатково надано до суду засвідчену копію акта № 0000023 здачі прийняття-робіт (надання послуг) від 30.04.2013 для додаткового підтвердження надання послуг Позивачу від ТОВ «НікаСервіс». Отже, вже наявні в матеріалах справи докази у сукупності підтверджують реальність надання зазначених вище послуг, а також можливість надання таких послуг ТОВ «Нікіта Мобайл Україна». Щодо доводів відповідача, що контрагенти позивача ТОВ «БТЛ» та ТОВ «Нікіта Мобайл Україна» не подавали звітність, а отже в них були відсутні трудові ресурси, суд зазначає наступне. Позивач під час розгляду справи вказував, що вказані контрагенти залучали третіх осіб на підставі цивільно-правових договорів, або ж аутсорсингу та аутстафінгу.

Суд зазначає, що посилання податкового органу на відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові постанові Верховного суду від 09.03.2021 у справі № 826/7270/18. Також на виконання висновків Верховного суду викладених у постанові від 04.06.2021 встановлено, що надані позивачем первинні документи не містять дефектів форми, змісту або походження , котрі в силу ст.9 Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", ст.44 ПК України, п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичних сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак є належними та допустимими доказами реальності господарських операцій. Подані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулася, є економічно виправданою та відповідає основним видам господарської діяльності позивача. Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст. 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що досліджені господарські операції по правочину між позивачем та контрагентами були реально здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов`язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на належних доказах. За таких обставин, податкові повідомлення-рішення № та № від 05.11.2015, є протиправними та підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного Акціонерного Товариства "Філіп Морріс Україна" (в`їзд Польовий, буд. 1, с.Комуніст, Харківський район, Харківська область, 62482, код ЄДРПОУ - 00383231) до Північного міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ - 44131658) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 05.11.2015 року, яким Приватному Акціонерному Товариству "Філіп Морріс Україна" збільшено суму грошового зобов`язання податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 2 865 004,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 432 502,00 грн. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 05.11.2015 року, яким Приватному Акціонерному Товариству "Філіп Морріс Україна" збільшено суму грошового зобов`язання податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 2 571 425,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 285 712,50 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 22 грудня 2022 року.

Суддя Бідонько А.В.