Справа № 400/4464/22
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 р. № 400/4464/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, Київський майдан, 4,м. Луцьк,43010,

про:скасування рішення та зобов`язання ГУ ДПС у Волинській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу на нерухоме майно ОСОБА_1 у розмірі 181603,30 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (надалі - відповідач) про скасування рішення та зобов`язання прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу на нерухоме майно у розмірі 181603,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що заборгованість в загальному розмірі 181 603,3 грн. у розумінні пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України є безнадійним податковим боргом, оскільки стосовно нього минув строк давності, встановлений ст. 102 гл. 9 розділу ПКУ. Оскільки відповідач допустив бездіяльність у вигляді не вчинення дій щодо списання безнадійного боргу позивач звернувся до суду з відповідним позовом, та просить задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що із аргументами, викладеними у позовній заяві, не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що твердження позивача про безнадійність податкового боргу та невжиття заходів по його стягненню є безпідставними, оскільки у зв`язку із введенням воєнного стану зупинено строки давності, в т.ч. і строки на звернення до суду про стягнення податкового боргу, а тому податковий борг Позивача є таким щодо якого не вичерпано термін давності, визначений ст.102 ПК України (1095 днів), а тому він не підпадає під визначення «безнадійного» та не підлягає списанню, а підлягає до стягнення в загальному порядку.

Позивачем надано відповідь на відзив в якому позивач вказує, що після спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції нараховані на такий борг, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою від 14.10.10.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали були виконані позивачем в повному обсязі, адміністративний позов приведений у відповідність до вимог статей 160-161 КАС України.

Ухвалою суду від 08.11.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

З врахуванням положень ч. 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні.

Суд дослідив обставини справи, вивчив письмові докази та дійшов висновку про наступне.

Згідно інформації податкового органу станом на 01.08.2022 року за позивачем, як платником податку, рахується податковий борг у розмірі 181 603,30 грн., у т.ч. станом на 01.08.2022 року податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості складає 175271,34 грн.

Зазначена сума боргу складається з нарахувань 2018 року згідно податкових повідомлень-рішень від 23.05.2019р. №0-1423, №0-1423 на загальну суму 83445,47 гривень нарахувань 2018 року згідно податкових повідомлень-рішень від 16.05.2018 року №0-1423 та №0-1423 на загальну суму 91825,87 грн.

26.10.2018 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області було складено Акт опису майна № 141/14-29-17-40, згідно з яким було описано у податкову заставу квартиру загальною площею 98,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та 01.11.2018 року внесено запис №28715340 до Державного реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно якого предметом обтяження є нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 .

19.11.2019 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області внесено запис №29502306 обтяження податкової застави боржника ОСОБА_1 , згідно якого предметом обтяження є легковий автомобіль (Тoyota Landcruiser 200 державні номери НОМЕР_1 та ОСОБА_2 державні номери НОМЕР_2 ).

22.08.2022 року позивач звернувся до відповідача із листом про визнання безнадійним податкового боргу та звільнення з податкової застави нерухомого майна, оскільки вичерпано термін давності, визначений ст.102 ПК України (1095 днів) для стягнення податкового боргу.

13.09.2022 року позивач отримав відповідь в якій вказано, що станом на 12.09.2022 року за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС «Податковий блок» в інтегрованій картці СГ ОСОБА_1 (Р.НОКГП1 ) наявний податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості у загальній сумі 175 271,34 гривень, сплата податків та погашення податкового боргу не здійснювалась. Зазначено, що у зв`язку з короновірусною хворобою та дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків давності передбачений ст.102 ПКУ, а отже відсутні законодавчі підстави для списання податкового боргу у сумі 175 271,34 гривень, як безнадійного податкового боргу, а також припинення податкової застави по Акту опису майна від 26.10.2018 року №141/14-29-17-40 згідно підпункту 93.1.2 пункту 93.1 статті 93 Кодексу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У відповідності до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом "а" підпункту 14.1.11. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів пункту 101.1. статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3. пункту 101.2. статті 101 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Приписами абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Судом встановлено, що грошові зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та земельного податку на суму 181 603,30 грн. стали узгодженими по ППР від 16.05.2018 року 27.05.2018 року по ППР від 23.05.2019 року 03.06.2019 року.

Суд зазначає, що оскільки відповідач не звертався до суду з вимогою стягнення податкового боргу тобто не вчинялись які свідчили б про вжиття контролюючим органом в межах 1095-денного строку позовної давності з моменту узгодження суми вказаного грошового зобов`язання заходів щодо стягнення такого боргу, відповідно заборгованість в сумі 181603,30 грн повинна визначатися як безнадійний податковий борг.

Суд з огляду на матеріали справи строк позовної давності необхідно рахувати саме з 18.08.2018, та боржнику було надіслано податкову вимогу №52071-17 від 23.08.2018.

Так Відповідач листом від 12.08.2022 вказує, що на адресу Позивача направлені та сформовані податкові-повідомлення рішення зокрема №1756/14-29-13-01-31 від 04.06.2018 на суму 20102,67 грн.; № 0-1423 від 16.05.2018 на суму 13595,2 грн.; № 0-1423 від 16.05.2018 на суму 58128,0 грн.

Відповідно відлік 1095 денного строку необхідно обраховувати з 26.05.2018

Таким чином, з урахуванням моменту виникнення зазначеного податкового боргу, суд зазначає, що 1095 денний строк, визначений у статті 102 Податкового кодексу України сплинув, що зумовлює визнання означеного боргу "безнадійним".

Згідно підпункту 19-1.1.24. пункту 19-1.1. статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України ).

Відповідно до пункту 101.5. статті 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Суд зазначає, що із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що у контролюючого органу існувало право на стягнення податкового боргу протягом 1095 днів з наступного дня після настання певної події - неподання податкової декларації, звіту, та/або спливу граничного строку сплати грошових зобов`язань, а також після фактичного подання декларації, але не пізніше наступних 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. За спливом даного строку контролюючий орган мав визнати нестягнений та непогашений податковий борг безнадійним і прийняти рішення про його списання.

Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 року у справі № 807/2097/16 (№ К/9901/99/17) зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

В той же час, відповідачем не надавались суду докази, що з моменту утворення податкового боргу контролюючий орган вживав будь-які заходи спрямовані на стягнення з позивача податкового боргу в загальному розмірі 181 603,30 грн..

Враховуючи викладене вище, а також з огляду на обставини того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують обставини закінчення визначеного Податковим кодексом України строку, передбаченого для стягнення контролюючим органом заборгованості позивача суд дійшов переконання, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання податкового боргу, який набув статусу безнадійного, діяв всупереч нормам законодавства.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки борг є безнадійним, бездіяльність відповідача щодо списання податкового боргу є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

У підпункті 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (п. 89.2 ст. 89 ПК України).

Згідно із пунктом 89.3 статті 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (п. 89.8 ст. 89 ПК України).

Відповідно до підпунктів 93.1.1, 93.1.4 пункту 93.1 статті 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

У свою чергу, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті (п. 93.2 ст. 93 ПК України).

Аналіз вказаних положень дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

По-друге, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 ПК України, зокрема, але не виключно отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Суд вважає, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про опис майна у податкову заставу № 141/14-29-17-40 від 26.10.2018, з огляду на визнання податкового боргу безнадійним. Разом з тим, позовні вимоги про скасування у припинення/скасування податкової застави обтяження від 01.11.2018 запис №28715340 та у Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис №29502306 області від 19.11.2019 з податкової застави є похідними від основних вимог, тому також підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач заявив про понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 18000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Саченко Андрієм Павловичем.

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

В обґрунтування заявленого клопотання позивачем не надано доказів, що підтверджують час, затрачений адвокатом на надання правової допомоги, відсутні докази оплати послуг з правничої допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, надані позивачем документи не є належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у цій справі.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації заявлених витрат позивача на правову допомогу.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню на його користь із відповідача відповідно до ст.139 КАС України

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (Київський майдан, 4,м. Луцьк,43010 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Волинській області (Київський майдан, 4, м. Луцьк, 43010, ) щодо несписання безнадійного податкового боргу на нерухоме майно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 181 603,30 гривень, у тч. штрафні санкції та пені, в тому числі станом на день розгляду по суті.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області (Київський майдан, 4, м. Луцьк, 43010, ) прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу на нерухоме майно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у розмірі 181 603,30 гривень.

4.Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області (Київський майдан, 4, м. Луцьк, 43010, ) звільнити майно, за адресою « АДРЕСА_2 реєстраційний номер нерухомого майна 807031 з податкової застави.

5.Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області (Київський майдан, 4, м. Луцьк, 43010, ) звільнити майно, легковий автомобіль Тoyota Landcruiser 200 державні номери НОМЕР_1 та Mersedes-Benz Viano державні номери НОМЕР_4 внесені до реєстру речових прав на рухоме майно Головним управлінням ДПС у Миколаївській області 19.11.2019 запис №29502306 з податкової застави.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 12405,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (Київський майдан, 4, м. Луцьк, 43010, )

7. В задоволенні вимоги про стягнення судових витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 гривень відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник