Справа № 160/11125/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/11125/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року (суддя Неклеса О.М.) у справі №160/11125/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_2 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 ) щодо винесення рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), та тимчасовому обмеженні у праві виїзду з України;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 );

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 ) за рахунок ЙОГО бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 1 106,63 грн (одна тисяча сто шість гривень 63 копійки).

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є особою, яка має

право на перетин державного кордону України, зокрема у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану відповідно до положень п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, а тому у посадових осіб Державної прикордонної служби України відсутні будь-які підстави для обмеження його конституційного права на свободу пересування та права вільно залишати територію України. За позицією позивача відмова у перетинанні державного кордону України з підстав, не передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», є неправомірною та протиправною, а оскаржуване рішення від 20.06.2022 (індивідуальний акт) є протиправним та підлягає скасуванню. Вказував, що ним було пред`явлено посадовій особі прикордонної служби «Рава-Руська» всі документи, що передбачені чинним законодавством для перетину державного кордону України (з урахуванням введеного на її території воєнного стану), проте у перетині кордону було відмовлено, без пояснення яких саме документів не вистачає. Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що протиправними діями та рішенням відповідача було нанесено матеріальну шкоду у розмірі 1 106,63 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 194 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану», з метою підтвердження надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час орган державної влади, інший державний орган видає військовозобов`язаному витяг з наказу Міністерства економіки.

У спірному випадку, 20 червня 2022 року, для перетину державного кордону позивач надав незасвідчену копію наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22, п.1 якого наказано забронювати за ДМС на період мобілізації на та воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному органі, за списком, наданим ДМС (реєстраційний номер 08-1/12/5.2/1610 від 25.03.2022 року), крім військовозобов`язаних, які мають дефіцитні для Збройних Сил України військово-облікові спеціальності, згідно листа Міністерства оборони України від 11.03.2022 року №220/1469.

Встановивши те, що у спірному випадку позивачем не було надано документу, передбаченого п.5 постанови КМУ №194 витягу за наказу, суд першої інстанції визнав правомірним рішення про відмову в перетині державного кордону України, яке і було прийнято у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон.

Крім цього, з посиланням на ч.4 ст.7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз.1, 4 п.1 Додатку 1 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921, суд вказав на те, що позивач не надав ні відповідачу, ні до суду документів, які б підтверджували надання йому дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання у воєнний час.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивачем не було надано документу, передбаченого п.5 постанови КМУ №194 витягу за наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22. З цього приводу позивач зазначає те, що для перетину державного кордону ним було надано, у тому числі, витяг з наказу разом із витягом зі списку щодо бронювання військовозобов`язаних, в якому вказано його прізвище. При цьому, вказані витяги були завірені начальником Митниці, скріплені підписом та печаткою. Крім цього, як зазначав позивач, витяг з наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22 є належним чином завіреною паперовою копією електронного документа, містить QR-код, а відповідно до п.90 Типової Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою КМУ від 17.01.2018 №55. Отже, як зазначає позивач, ним було надано документи про відсутність яких зазначив суд першої інстанції. При цьому, позивач звертає увагу на те, що оскаржуване рішення прикордонної служби не містить жодних зауважень прикордонної служби з приводу неналежним чином завіреної копії наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22. Не погоджується позивач і з висновками суду першої інстанції про необхідність надання дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання у воєнний час. З цього приводу позивач зазначає те, що жоден нормативно-правовий акт не зобов`язує позивача з`являтися до центрів комплектування та соціальної підтримки для отримання довідки про звільнення від призову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , що виданий Красногвардійським РВУМВС України в Дніпропетровській області 26.02.1997 року та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 02.04.2018 року, орган, що видав 1201.

20 червня 2022 року ОСОБА_1 прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску «Рава-Руська-Хребенне» з метою перетину державного кордону України з республікою Польща.

На вищезазначеному пункті пропуску позивачем було пред`явлено посадовій особі відповідача наступні документи:

- паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 02.04.2018 року, орган, що видав 1201;

- копію наказу Міністерства економіки України від 28.03.2022 №587-22, п.1 якого наказано забронювати за ДМС на період мобілізації на та воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному органі, за списком, наданим ДМС (реєстраційний номер 08-1/12/5.2/1610 від 25.03.2022 року), крім військовозобов`язаних, які мають дефіцитні для Збройних Сил України військово-облікові спеціальності, згідно листа Міністерства оборони України від 11.03.2022 року №220/1469;

- копію витягу зі списку, наданого листом Держмитслужби від 25.03.2022 №08-1/12/5.2/1610 «Пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час Державної митної служби України» у п.7 якого визначено ОСОБА_1 , 1976 року народження, займана посада головний державний інспектор сектору з питань запобігання та протидії корупції Дніпропетровської митниці, військове звання старший лейтенант, військово-облікова спеціальність №170203;

- довідку Дніпровської митниці Державної митної служби України від 04.04.2022 року №7.5-08-01-1/12/10/1990, в якій зазначено, що ОСОБА_1 заброньований за Державною митною Службою України на період мобілізації та на воєнний час, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надана з 28.03.2022 року строком на 6 місяців;

- довідку Дніпровської митниці від 17.06.2022 року №28/7.5-12, надану позивачу в тому, що він працює на посаді головного державного інспектора сектору з питань запобігання та протидії корупції Дніпропетровської митниці і є державним службовцем;

- копію наказу Дніпровської митниці Державної митної служби від 08.06.2022 №206-кв про надання позивачу відпустки у період з 20.06.2022 року по 04.07.2022 року.

Перевіривши надані позивачем документи, заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 було винесено рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 02.04.2018 року, орган, що видав 1201.

Наведеним вище рішенням, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», громадянина України ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Вказані обставини стали підставою звернення позивачем з позовом до суду.

За наслідками перегляду рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ, тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон України №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативна-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону України №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини 6 статті 22 Закону України №3543-ХІІ, громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.

Поряд з цим, статтею 23 Закону України №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, зокрема, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 23 Закону України №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Отже, позивач, за умови надання підтверджуючих документів, відноситься до кола осіб, які мають право на перетин державного кордону України, зокрема, у разі введення на території України воєнного стану.

У спірному випадку підставою для відмови позивачу в перетину державного кордону став факт не надання останнім необхідних підтверджуючих документів.

Але яких саме документів, оскаржуване рішення прикордонної служби не визначає.

В той же час, з відзиву на позов вбачається, що такими документами (які не були надані позивачем) прикордонна служба визначає: дозвіл керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання; витяг з наказу Міністерства економіки про бронювання.

З приводу таких підстав для відмови в перетину державного кордону України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 194 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних в умовах правового режиму воєнного стану», з метою підтвердження надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час орган державної влади, інший державний орган видає військовозобов`язаному витяг з наказу Міністерства економіки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача про те, що для підтвердження підстав перетину державного кордону необхідно надати витяг з наказу Міністерства економіки з метою підтвердження надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час особі, яка перетинає державний кордон.

У спірному випадку встановлено, що разом з іншими документами, перелік яких наведено вище, позивачем був наданий витяг з наказу Міністерства економіки України від 28 березня 2022 року №587-22, яким заброньовано за ДМС на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначеному органі та яким надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців (а.с.53, 53 звор.). Наданий позивачем витяг, який стосувався відстрочки від мобілізації саме позивача, був завірений посадовою особою державного органу, в якому працює позивачем (начальником Дніпровської митниці), був посвідчений підписом цієї посадової особи та скріплений печаткою цього державного органу. Окрім цього, у вказаному витягу наявні печатки Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на обліку якого знаходиться позивач, з відміткою про наявність відстрочки.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем був поданий витяг з документу, необхідність надання якого передбачена п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 194.

Щодо висновків суду першої інстанції та аргументів відповідача про ненадання позивачем дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання.

Відповідно до частини 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закону України №2232-XII), у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Згідно з абзацами 1 та 4 пункту 1 Додатку 1 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921 (далі - Порядок), призовники і військовозобов`язані повинні не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки.

З огляду на положення вказаних норм права, суд першої інстанції зазначив, що у спірному випадку позивачем не було надано документів, які б підтверджували надання йому дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця проживання у воєнний час.

В той же час, суд першої інстанції, який фактично погодився з позицією відповідача, не звернув увагу на те, що позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і про вказаний факт повідомлений Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, на обліку якого знаходиться позивач (про що зазначено вище). У свою чергу, жодний з нормативно-правових актів не визначає обов`язку особи, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, отримувати дозвіл на виїзд з місця проживання від територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність висновків суду першої інстанції та аргументів відповідача про необхідність надання позивачем дозволу на виїзд з місця проживання від територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 .

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим заявлений позов. в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відповідача.

В той же час, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог щодо визнання протиправними дій посадової особи відповідача, які полягають у відмові у перетинанні державного кордону України позивачу, оскільки такий спосіб захисту порушеного права, враховуючи суть спірних відносин між сторонами, не є юридично значимим, оскільки підставою для відмови у перетинанні кордону стало рішення відповідного органу прикордонної служби України, а не дії окремих посадових осіб цієї служби.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, заподіяну шкоду позивач пов`язував з витратами, які ним понесені у зв`язку з придбанням квитків на потяг з метою прибуття на державний кордон та, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення, у зв`язку з необхідністю придбання квитків для повернення до м.Дніпро, в якому останній проживає.

Надаючи оцінку заявленим вимогам щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що внаслідок прийняття відповідачем неправомірного рішення позивач був змушений понести матеріальні витрати, пов`язані з придбанням квитка для повернення за адресою проживання. Доказом цього є «посадочний документ» датований 20.06.2022 (дата, якою датовано оскаржуване рішення відповідача) та сполученням Львів-Дніпро. Вартість квитка становить 589,68грн.

Отже, вказані суми підлягають стягненню на користь позивача, як завдана матеріальна шкода заподіяна внаслідок прийняття неправомірного рішення суб`єктом владних повноважень.

Що стосується вартості квитка на потяг сполученням Дніпро-Київ у сумі 516,95грн., то вказані витрати не можливо пов`язати з описаними вище подіями, оскільки описані вище події не співпадають як за датою, що зазначена в квитку (17.06.2022) так і за місцем пункту прибуття, зазначеному у квитку.

З цих підстав суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача матеріальних витрат у сумі 516,95грн.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору: за подання позову 1984,60грн., за подання апеляційної скарги 2977,20грн., а всього 4961,80грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у справі №160/11125/22 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Рішення від 20 червня 2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , прийняте заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_2 визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 589,68грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4961,80грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 22.12.2022

Повний текст постанови складено 23.12.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк