Справа № 640/16827/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "17" серпня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування постанов,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1. Визнати протиправними дії посадових осіб Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо накладення арешту на кошти, які належать божнику, зокрема:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.04.2020 у виконавчому провадженні №57985279 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 17.04.2020 у виконавчому провадженні № 57985324 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 16.05.2020 у виконавчому провадженні № 57985324 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику. ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати постанови, винесені посадовими особами Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у виконавчих провадженнях №№ 57985324, 57985279, 56082297, 57985301, 57985347 з порушенням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження.

2. Зобов`язати посадових осіб Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) об`єднати в одне провадження та/або закрити виконавчі провадження №№ 57985324, 57985279, 56082297, 57985301, 57985347.

3. Зобов`язати посадових осіб Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) внести відповідну інформацію про закриття виконавчих проваджень №№ 57985324, 57985279, 56082297, 57985301, 57985347 до АСВП та Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що будь-яких документів (постанов про зупинення, відкладення, тощо) по виконавчих проваджень №№ 5798532 (відкрите 08.01.2019 року), 57985279 (відкрите 08.01.2019 року), 56082297 (відкрите 30.03.2018 року), 57985301 (відкрите 29.12.2018 року), а також 57985347 (відкрите 29.12.2018 року) до позивача не надходило, на переконання позивача, виконавчі дії у виконавчих провадженнях №№ 57985324, 57985279, 56082297, 57985301, 57985347 здійснюються з порушенням строків, встановлених чинним законодавством України. Також позивач зазначив, що посадові особи відповідача протиправно не об`єднали в зведене виконавче провадження вказані виконавчі провадження, що призвело до значної кількості однакових виконавчих дій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від ""17" серпня 2022 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження, що рахунки боржника мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які надходять на цей рахунок заборонено законом, а відповідні банки, на які нормами статті 52 Закону № 1404-VІІІ покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанови виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунках виконали, що відповідно свідчить про те, що банки не визнали цей рахунок/рахунки та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, то відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця зняти арешт з коштів боржника. Відповідно, відсутні підстави для скасування оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника.

Також суд першої інстанції зазначив, що, враховуючи зміст прав та обов`язків державного виконавця при проведенні виконавчих дій, то відсутні підстави для зобов`язання на майбутнє державних виконавців вчинити дії, оскільки вказані дії належать виключно до дискреційних повноважень і компетенції державних виконавців і можуть бути предметом оскарження в ході здійснення дій у виконавчому провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на час вчинення виконавчої дії редакція Закону України «Про виконавче провадження» не містить норми, що виконавчі дії повинні бути проведені протягом двох або шести місяців, оскільки ч. 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на дати винесення постанов про арешт коштів на рахунках, встановлювала, що державний виконавець по рішеннях суду немайнового характеру повинен провести виконавчі дії у двомісячний термін, а по інших виконавчих документах - протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з чим, суд не встановив, що виконавчі дії у виконавчих провадженнях №№ 57985324, 57985279, 56082297, 57985301, 57985347 здійснювались з порушенням строків, встановлених чинним законодавством України.

Також скаржник зазначає, що відповідач не виконав вимоги ст. 30 Закону щодо об`єднання у зведене провадження всіх виконавчих проваджень про стягнення з позивача коштів, що призвело до проведення значної кількості однакових виконавчих дій в т.ч. з порушенням строків.

Скаржник зазначає, що всупереч ст. 56 Закону він не отримував копії постанови про опис та арешт майна (коштів).

Крім того, скаржник зазначає, що арешт коштів був застосований безвідносно до суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, а саме: щодо стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 151 грн, що свідчить про порушення частини третьої статті 56 Закону № 1404-УІІІ.

Серед вказаного, скаржник зазначає, що всупереч п. 4 ч. 5 ст. 27 Закону винесено рішення про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні відкритому з метою стягнення штрафу, накладеного державним виконавцем.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.03.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56082297 з примусового виконання виконавчого листа №752/11785/15-ц, виданого 12.02.2018 Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення 244 грн. з ОСОБА_1 на користь Іпотечного центру в м. Києві та Київській області державної спеціалізованої фінансової установи «Державний форд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Постановою від 27.12.2018 ВП №56082297 накладено арешт на кошти боржника.

Постановою від 27.12.2018 ВП №56082297 виконавчий документ повернуто стягувачу.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.04.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56208371 з примусового виконання виконавчого листа №752/11785/15-ц, виданого 12.02.2018 Голосіївським районним судом м. Києва, про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укласти з Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» договір про іпотеку збудованого (реконструйованого) за рахунок кредиту житла - квартири АДРЕСА_1 , складається з 2-х кімнат, жилою площею 36,8 кв.м., загальною площею 95,9 кв.м., у відповідності до п.3.1 Кредитного договору №55 від 27.12.2017 року.

Постановою від 23.06.2018 ВП №56208371 накладено штраф на боржника ОСОБА_1 в розмірі 1700 грн.

Постановою від 06.09.2018 ВП №56208371 накладено штраф на боржника ОСОБА_1 в розмірі 3400 грн.

22 грудня 2018 року прийнято постанову ВП №56208371 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 7446,00 грн.

Також, 22 грудня 2018 року прийнято постанову у ВП №56208371 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 151,00 грн.

Постановою від 22.12.2018 закінчено виконавче провадження ВП №56208371, згідно пункту 2 постанови виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, постанови про накладання штрафів від 16.07.2018 та 06.08.2018.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.12.2018 відкрито виконавче провадження ВП №57985301 з примусового виконання постанови №56208371, виданої 23.06.2018 Голосіївським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.12.2018 відкрито виконавче провадження ВП №57985347 з примусового виконання постанови №56208371, виданої 22.12.2018 Голосіївським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.01.2019 відкрито виконавче провадження ВП №57985324 з примусового виконання постанови №56208371, виданої 22.12.2018 Голосіївським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

17 квітня 2020 року прийнято постанову у ВП №57985324 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановою від 17.04.2020 ВП №57985324 накладено арешт на кошти боржника - ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 520 грн.

Постановою від 16.05.2020 ВП №57985324 накладено арешт на кошти боржника - ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.01.2019 відкрито виконавче провадження ВП №57985279 з примусового виконання постанови №56208371, виданої 06.09.2018 Голосіївським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Постановою від 24.06.2019 ВП №57985279 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Постановою від 17.04.2020 ВП №57985279 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 3769 грн.

Позивач, вважаючи вказані постанови про арешт коштів боржника і дії державних виконавців в рамках вказаних виконавчих проваджень протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону N 1404-VIII).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти боржника визначено у розділі VII Закону №1404-VIII.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положенням частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя статті 56 Закону № 1404-VIII).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частина четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства вбачається, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання виконавчих документів у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону № 1404-VIII, наведений у статті 73 цього Закону.

Так, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Отже, до окремих видів соціальних виплати, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження, не включена заробітна плата, у наведеному вище переліку така відсутня.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Отже, вказана стаття не містить такого виду рахунка, як рахунок для соціальних виплат.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц, у якій суд також зазначив, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Суд акцентує на тому, що у спірних постановах про арешт коштів боржника, державний виконавець зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження, що рахунки боржника мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які надходять на цей рахунок заборонено законом, а відповідні банки, на які нормами статті 52 Закону № 1404-VІІІ покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанови виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунках виконали, що відповідно свідчить про те, що банки не визнали цей рахунок/рахунки та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, то відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця зняти арешт з коштів боржника.

Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною у подібних правовідносинах у постанові від 10.06.2021 у справі № 520/4794/2020, від 22 липня 2021 року у справі № N 280/3860/20.

Доводи скаржника про те, що він не отримував оскаржувані постанови, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що в межах спірних проваджень документи направлялись на адресу: АДРЕСА_2 з дотриманням ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів скаржника про порушення відповідачем строків вчинення виконавчих дій, передбачених ч. 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на дати винесення постанов про арешт коштів на рахунках, зокрема, що виконавчі дії повинні бути проведені протягом двох або шести місяців, колегія суддів їх також відхиляє, оскільки чинна на час вчинення виконавчих дій редакція Закону України «Про виконавче провадження» такої норми не містить.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника.

Щодо позовних вимог про зобов`язання посадових осіб Голосіївського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) об`єднати в одне провадження та/або закрити виконавчі провадження №№ 57985324, 57985279, 56082297, 57985301, 57985347, а також внести відповідну інформацію про закриття вказаних виконавчих проваджень до АСВП та Єдиного реєстру боржників, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені повноваження державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5 також передбачено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 липня 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії державного виконавця щодо об`єднання у зведене провадження всіх виконавчих проваджень стосовно позивача належать виключно до дискреційних повноважень та компетенції державних виконавців, тому така вимога є необґрунтованою.

Отже, безпідставними є доводи скаржника про невиконання відповідачем вимог ст. 30 Закону щодо об`єднання у зведене провадження всіх виконавчих проваджень про стягнення з позивача коштів.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивачем не обґрунтовано підстав та не надано відповідних доказів для закінчення вказаних проваджень, отже вимога про закінчення виконавчих проваджень не може бути задоволена.

Відповідно, вимога позивача про внесення відповідної інформації про закриття вказаних виконавчих проваджень до автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників є похідною від вимоги про зобов`язання відповідача закінчити виконавчі провадження та задоволенню не підлягає.

Крім того, приписами статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені відповідні наслідки після закінчення виконавчого провадження, які включають в себе, зокрема, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру боржників, і такі дії є обов`язковими для державного виконавця.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника про те, що відповідачем всупереч п. 4 ч. 5 ст. 27 Закону винесено рішення про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні відкритому з метою виконання постанови про накладення штрафу, накладеного державним виконавцем, колегія суддів не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про наявність постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні з виконання постанови про накладення штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "17" серпня 2022 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 21.12.2022.

Головуючий суддя Судді: Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків