Справа № 120/8005/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 р. Справа № 120/8005/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 17.06.2022 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду даної заяви органом Пенсійного фонду винесено оскаржуване рішення № 01 від 24.06.2022 яким було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу у 28 років, підтвердивши лише 12 років 11 місяців 29 днів. Як зазначає позивач, відповідач під час вирішення питання про призначення пенсії безпідставно не зарахував період його роботи з 26.11.1986 по 31.12.2001, оскільки має місце виправлення в даті наказу на прийняття на роботу. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що архівна довідка №С/24/3473/2430 від 31.01.2022 не береться до підрахунку до загального трудового стажу, оскільки вказано прізвище " ОСОБА_2 ", яке не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

На думку позивача, дані обставини в жодному разі не повинні впливати на підтвердження його стажу за такий період, позаяк є суто формальними недоліками трудової книжки та уточнюючої довідки, відповідальність за які працівник не повинен нести. Окрім того, на переконання позивача, необґрунтоване неврахування зазначеного вище періоду його трудової діяльності до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист.

За таких обставин позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, зобов`язати відповідача зарахувати йому періоди роботи з 26.11.1986 по 31.12.2001 до загального страхового стажу та призначити пенсію за віком з 17.06.2022.

Ухвалою від 07.10.2022 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На виконання вимог вказаної ухвали, 25.10.2022 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву з витребуваними доказами. Так, заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивач звернувся 17.06.2022 із заявою про призначення пенсії за віком, надавши ряд документів. Однак, до підрахунку загального трудового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.02.1981 не враховано період роботи позивача з 26.11.1986 по 31.12.2001, оскільки має місце виправлення в даті наказу на прийняття на роботу. Окрім того відповідач вказує, що архівна довідка №С/24/3473/24-30 від 31.01.2022 не береться до підрахунку до загального трудового стажу, оскільки вказано прізвище ОСОБА_2 , яке не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 . Зазначає, що аналіз наданих документів показує, що страховий стаж позивача становить 12 років 11 місяців 29 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. За таких обставин відповідач вважає, що пенсійним органом правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу підтвердженому в установленому законодавством порядку.

Окрім того, з долученої відповідачем до відзиву копії рішення за № 01 від 23.06.2022 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком судом було встановлено, що таке рішення винесено не Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Наведені обставини слугували підставою для постановлення судом в порядку ст. 48 КАС України ухвали від 28.11.2022 про залучення до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач 2). Цією ж ухвалою останньому встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

19.12.2022 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач 2 мотивує тим, що на підставі заяви позивача про призначення пенсії за віком та наданих документів, Головним управлінням 23.06.2022 винесено рішення № 01 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. При цьому відповідач 2 фактично повторив визначені у оскаржуваному рішенні підстави, за яких ним не було зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 26.11.1986 по 31.12.2001. З огляду на викладене відповідач 2 вважає, що його дії по обрахунку страхового стажу позивача є правомірними, у зв`язку з чим в позові просить відмовити.

Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.06.2022 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ у Вінницькій області листом від 25.07.2022 за № 0200-0204-8/50072 повідомило позивача про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 01 від 23.06.2022 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу не менше 28 років.

Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж заявника на день звернення складає 12 років 11 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. При цьому, до загального трудового стажу позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 26.11.1986 по 31.12.2001, оскільки має місце виправлення в даті наказу на прийняття на роботу. Також зазначено, що архівна довідка №С/24/3473/2430 від 31.01.2022 не береться до підрахунку до загального трудового стажу, оскільки вказано прізвище " ОСОБА_2 ", яке не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

Вважаючи, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про не зарахування вказаного періоду його трудової діяльності до страхового стажу та, у зв`язку з цим, протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.91 № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 01 від 23.06.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком, підставою для не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 26.11.1986 по 31.12.2001 слугувало те, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 24.02.1981 має місце виправлення в даті наказу на прийняття на роботу.

Так, дослідженням змісту копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 слідує, що згідно запису під номером 12 містяться відомості про прийняття позивача з 26.11.1986 на роботу учнем слюсаря в Бершадське СТО. При цьому під записом за номером 15 від 31.12.2021 містяться відомості про звільнення позивача за власним бажанням з посади маляра фарбування автомобілів Бершадської філії ЗАО «Лада-Сервіс» з 31.12.2021.

Надаючи оцінку вказаним записам трудової книжки за спірний період суд враховує таке.

На момент заповнення (24.02.1981) та внесення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 спірних записів у період до 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), а з 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 162).

Відповідно до пп. 2.5. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція № 58, пунктом 2.6, 2.9 якої передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу виправлені. Відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Як наголошувалося судом вище, із наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , в період з 26.11.1986 по 31.12.2001 (записи №№ 12-15) ОСОБА_4 працював у Вінницькому обласному центрі АвтоВАЗтехобслуговування та в подальшому на ЗАО «Лада-Сервіс» на різних посадах.

Водночас, судом встановлено, що в трудовій книжці позивача відсутнє виправлення в даті наказу на прийняття на роботу (запис №12), як про те зазначають відповідачі в оскаржуваному рішенні від 23.06.2022 та своїх поясненнях. Датою відповідного наказу чітко визначено « 26.11.86г». Натомість наявне виправлення саме в номері наказу про прийняття на роботу. Зокрема виправлено на цифру 8 наказу про прийняття на роботу №78 І.

В той же час суд зазначає, що таке виправлення жодним чином не впливає на визначений у трудовій книжці трудовий (страховий) стаж позивача за спірний період, а лише стосується номерів розпорядчого документа про прийняття на роботу. При цьому жодних виправлень у періодах роботи позивача, які зазначені в графі 2 трудової книжки, та на підставі яких, власне, і обраховується страховий стаж - не існує.

Разом із тим, спосіб внесення записів у трудову книжку позивача за період його трудової діяльності, їх порядковість, безвідривність, а також чітка часова послідовність не дає підстав вважати суду, що мали місце будь-які неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача. Більше того, на переконання суду, такі підстави для не зарахування спірного періоду як те, що місце виправлення у номері наказу на прийняття на роботу чи даті такого наказу не є тими недоліками трудової книжки чи записів у них, за наявності яких трудовий стаж позивача не може вважатися підтвердженим.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд із тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейського суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період 26.11.1986 по 31.12.2001, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, відбитки печатки підприємств. Крім того, вони є вчиненими у хронологічному порядку та правильній логічній послідовності, що спростовує будь-які сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами, тому не зарахування органом Пенсійного фонду підтвердженого періоду трудової діяльності позивача з 26.11.1986 по 31.12.2001 до страхового стажу з суто формальних підстав є протиправним.

Окрім того, судом також встановлено, що на підтвердження факту прийняття позивача на роботу до Вінницького обласного центру АвтоВАЗтехобслуговування згідно наказу № 78-І від 26.11.1986, позивачем надано довідку №С/24/3473/2430 від 31.01.2022, видану архівним відділом Вінницької міської ради.

Однак пенсійний орган не взяв до уваги зазначену довідку, оскільки у ній вказано прізвище позивача як « ОСОБА_2 », яке не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Водночас, як було досліджено судом, на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 однією рискою закреслено прізвище позивача " ОСОБА_2 " і записано нове прізвище " ОСОБА_3 ". Крім того, у верхньому лівому кутку на першій сторінці (титульному аркуші) внесені зміни про прізвище позивача, а саме «запис №2 визнати недійсним прізвище " ОСОБА_2 " згідно паспорта НОМЕР_2 від 18.09.1995». Вказані зміни завірені уповноваженою особою Комунальної організації Бершадська ДЮСш Ровесник. Таким чином, зміна запису у трудовій книжці про прізвище позивача здійснена відповідно до пунктів 2.11.-2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 N58, яка діяла на момент внесення відповідних змін.

За змістом пунктів 2.11.-2.13. Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Отже в даному випадку в архівній довідці №С/24/3473/24-30 від 31.01.2022 виникла невідповідність у зазначені прізвища позивача, оскільки мало місце виправлення помилки у прізвищі позивача в трудовій книжці із " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ". Виходячи із наявних у справі доказів та матеріалів, жодних сумнівів у тому, що це є одна і таж особа в суду не має.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження спірного періоду роботи надано також довідки про отримання ним заробітної плати. Відповідно до архівних довідок №175, 176 від 17.02.2022, виданих КП "Бершадський трудовий архів", у відомостях нарахування заробітної плати ЗАТ "Лада-Сервіс" за 1989-1994 роки та за 1995-2001 роки значиться ОСОБА_1 та містяться дані про отримання ним заробітної плати за вказаний період.

Враховуючи вищезазначене суд доходить висновку, що спірний період роботи позивача з 26.11.1986 по 31.12.2001 є підтвердженим як відповідними записами трудової книжки ОСОБА_1 так і архівними довідками та іншими первинними документами, а тому підстав його не зараховувати до страхового стажу у відповідачів не було.

Відповідно, такий період має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Окремо суд також звертає увагу на те, відповідачі не надали жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду вони діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За таких обставин оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 01 від 23.06.2022, яким позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його трудової діяльності з 26.11.1986 по 31.12.2001, а також відмовлено у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 N 1058- IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 60 років. Отже, для призначення пенсії за віком останньому потрібно мати не менше 28 років страхового стажу.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем було підтверджено страховий стаж позивача в 12 років 11 місяць 29 днів. При цьому, в межах розгляду даної справи знайшов своє підтвердження і інший (спірний) період страхового стажу позивача з 26.11.1986 по 31.12.2001, що становить 15 років 1 місяць і 6 днів.

Таким чином в сукупності наявний у позивача страховий стаж переважає необхідний мінімум для призначення пенсії в 28 років (12р. 11 міс. 29 дн. + 15р. 1 міс. 6 дн. = 28р. 1 міс. 4дн.).

Таким чином наразі в позивача наявні всі умови (вік 60 років та стаж понад 28 років), які є достатніми для призначення йому пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 26 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV. При цьому, оскільки заява про призначення пенсії подана позивачем 17.06.2022, тому суд вважає обґрунтованим твердження позивача про можливість призначення пенсії саме з цієї дати -17.06.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі N 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом від 09.07.2003 N 1058-IV. Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені також законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі N 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його трудової діяльності з 26.11.1986 по 31.12.2001, та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV з 17.06.2022.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог частини 1 статті 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 992,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 01 від 23.06.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його трудової діяльності з 26.11.1986 по 31.12.2001 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 17.06.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 23.12.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович