Справа № 420/27557/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/27557/21
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» (далі ПрАТ) до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2021 року №1 та №.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Під час судового засідання 14 грудня 2022 року, проведеного за участю представника позивача, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ зареєстроване 04.09.1992 року як суб`єкт господарювання. Одним із основних напрямків діяльності товариства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71).

Згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказу ДПС від 01.09.2021 року №6390-п, в період з 22.09.2021 року по 24.11.2021 року ДПС була проведена планова виїзна документальна перевірка ПрАТ з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року, валютного - за період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року.

За результатами перевірки був складений акт від 01.12.2021 року №26060/15-32-07-01-07/14343703 (надалі акт, акт перевірки).

Відповідно до змісту акту перевірки встановлено, що згідно з даними системи СЕАРПСЕ (Система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового) за період з 30.06.2020 р. - 31.08.2020 р. у ПАТ «Укртатнафта» ліміт дизельного пального (код УКТ ЗЕД ) складав 1517180.54 літрів, приведених до температури 15 градусів Цельсія. З даними СЕАРПСЕ у ПАТ «Укртатнафта» - постачальника дизельного палива (код УКТ ЗЕД ) відсутні залишки такого пального у розмірі 6940 тон, які б знаходились складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. №81732588 приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки позивачу нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р.

Враховуючи зазначене, на думку ДПС, неможливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних вище контрагентів та, відповідно, фінансово-господарські взаємовідносини між ПАТ «Укртатнафта» та ПрАТ мають ознаки безтоварності проведених операцій. Фактично відбулося лише документальне оформлення операції з приймання-передачі нафтопродуктів та надання послуг зі зберігання нафтопродуктів на адресу ПрАТ.

Відповідно до висновків акту перевірки, серед іншого, було встановлено порушення ПрАТ:

- п.п.134.1.1 п.134.1 cт.134, п.135.1 cт.135 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування станом на 30.06.2021 р. на 645420 грн.;

- п.198.1, 198.3 п.198.5 cт.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 27451189 грн., у тому числі у червні 2020 року на суму 27451189 грн. та занижено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ряд. 21 станом на 30.06.2021 року на суму 27049484 грн.

На підставі акту перевірки, відносно ПрАТ було прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.12.2021 року: №1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 645420 грн., та №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 34313986 грн., з яких 27451189 грн. за податковим зобов`язанням, 6862797 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги та приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що взаємовідносини між позивачем та контрагентом відбувались згідно укладеного договору №507/2/2118 від 30.06.2020 р. на постачання нафтопродуктів: палива дизельного Energy-ДП-Л-Євро5-В0, ДСТУ 7688:2015, код УКТ ЗЕД , у кількості 6940 тон. (базис поставки-EXW (франко-резервуар ПАТ "Укртатнафта" м.Кременчук).

Дослідивши зміст вказаного договору, суд дійшов висновку, що він містить всі істотні умови, які передбачені чинним законодавством. Зазначений договір є чинними, ніким не скасований, а вчинення дій з метою його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач наголошує на відсутності реальності здійснення фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укртатнафта» та ПрАТ з огляду на те, що відповідно до даних системи СЕАРПСЕ (Система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового) за період з 30.06.2020 р. - 31.08.2020 р. у ПАТ «Укртатнафта» ліміт дизельного пального (код УКТ ЗЕД ) складав 1517180.54, літрів приведених до температури 15 градусів Цельсія, і за даними СЕАРПСЕ у ПАТ «Укртатнафта» - постачальника дизельного палива (код УКТ ЗЕД ) відсутні залишки такого пального у розмірі 6940 тон, які б знаходились складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. №81732588 приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р.

З приводу наведеного суд зазначив, що загальні умови вчинення правочину визначені ст.203, 638 ЦК України та 179-181 ГК України. Жодна з цих статей не передбачає звірки з даними, що містяться в базі даних, аналогічній СЕАРПСЕ.

Таким чином, наявність та стан інформації, в тому числі щодо залишків палива дизельного, залежить саме від ДПС та її посадових осіб.

Крім цього, суд зазначив, що відповідно до листа ПАТ «Укртатнафта» від 24.11.2021 року за №38/10-9518 підтверджено наявність палива дизельного у кількості 6940 тон на дату складання акту передачі (від 30.06.2020 року) за договором №507/2/2118 від 30.06.2020 року.

При цьому суд зазначив, що у разі відсутності залишків такого пального у розмірі 6940 тон, які б знаходились складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. №81732588, відповідальність та відповідні негативні наслідки повинно нести саме ПАТ «Укртатнафта».

Відповідачем не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ПрАТ, як платника податків, та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагенту, якщо така мала місце.

Також суд зазначив, що обставини, встановлені перевіркою, не є безумовною підставою для висновків про нереальність господарських операцій, за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

При цьому суд зазначив, що при вирішенні податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів не виконано.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р. з ПАТ "Укртатнафта" (постачальник) на постачання нафтопродуктів: палива дизельного.

Згідно акту від 30.06.2020р. №81732588 приймання-передачі нафтопродуктів позивачем оприбутковано паливо дизельне у кількості 6940 тон, на загальну суму 166393856 грн., у тому числі ПДВ 27732309,4 грн., та згідно вказаного договору передано вказаний товар на зберігання ПАТ "Укртатнафта".

В обґрунтування власної правової позиції, в акті перевірки та відзиві на позов відповідач фактично посилався лише на те, що відповідно до даних системи СЕАРПСЕ (Система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового) за період з 30.06.2020 р. - 31.08.2020 р. у ПАТ «Укртатнафта» ліміт дизельного пального (код УКТ ЗЕД ) складав 1517180,54 літрів, приведених до температури 15 С*. Залишок пального в СЕАРПСЕ визначається відповідно до п.232,3 ст.232 за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Суб`єктам господарювання необхідно здійснювати контроль за відповідністю зареєстрованих в Реєстрі об`ємів резервуарів та залишків в таких резервуарах з залишками пального з даними СЕА РПСЕ.

На думку відповідача, за даними СЕАРПСЕ у ПАТ «Укртатнафта», постачальника товару, відсутні залишки такого пального у розмірі 6940 т., які б знаходились складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. №81732588 приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р.

Враховуючи зазначене, не можливо встановити реальність здійснення фінансово- господарської діяльності вказаних вище контрагентів та, відповідно, фінансово - господарські взаємовідносини між ПАТ «Укртатнафта» та позивачем мають ознаки, які свідчать про безтоварність проведених операцій; фактично відбулося лише документальне оформлення операції з приймання-передачі нафтопродуктів та надання послуг зі зберігання нафтопродуктів на адресу позивача.

Водночас, в обґрунтування власної позиції ПрАТ було зазначено, що загальні умови вчинення правочину визначені ст.203, 638 ЦК України та 179-181 ГК України. Жодна з цих статей не передбачає звірки з даними, що містяться в базі даних, аналогічній СЕАРПСЕ.

Також, було вказано, що на адресу позивача ПАТ «Укртатнафта» було надіслано лист від 24.11.2021 року за №38/10-9518, в якому підтверджено наявність палива дизельного у кількості 6940 тон на дату складання акту передачі (від 30.06.2020 року) за договором №507/2/2118 від 30.06.2020 року.

Крім того, зазначено, що ведення обліку обсягів пального у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового здійснюється органами ДПС. Це передбачено частиною третьою п.28 Порядку електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 р. №408.

Положеннями статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно положень ч.1 та 5 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

При цьому, положеннями статті 162 КАС України передбачено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив повинен містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

До відзиву додаються, зокрема, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Так, надаючи правову оцінку вищевказаному аргументу щодо відсутності у ПАТ «Укртатнафта» (згідно даних СЕАРПСЕ), постачальника товару - дизельного пального (код УКТ ЗЕД ), залишки такого пального у розмірі 6940 т., які б знаходились на складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. № 81732588 приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 року, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.п.14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, акцизний склад - це а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Положеннями статті 230.1.3 ПК України (в редакції станом на 30 червня 2020 року) передбачено, що розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

З аналізу наведеного вбачається, що діючим законодавством для підприємств, які виконують повний технологічний цикл з переробки нафтопродуктів в готову продукцію (яким є ПАТ «УКРТАТНАФТА», що не оскаржується ДПС) передбачено обов`язок на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального, а не обсяг пального, яке знаходиться на зберіганні.

Наведені обставини свідчить про помилковість висновків ДПС щодо відсутності у ПАТ «Укртатнафта», постачальника дизельного пального (код УКТ ЗЕД ) залишків такого пального у розмірі 6940 т., які б знаходились на складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. №81732588, з посиланням на дані системи СЕАРПСЕ за період з 30.06.2020 - 31.08.2020 року щодо обсягів реалізації пального.

При цьому, будь-яких інших обґрунтувань висновків щодо безтоварності господарських операцій між ПрАТ та ПАТ "Укртатнафта" (окрім наведених вище) та відповідних доказів на їх підтвердження акт перевірки не містить. Не було надано таких інших обгрунтувань та доказів відповідачем і в ході розгляду справи судом.

Поряд з цим, суд враховує, що листом від 24.11.2021 року за №38/10-9518 ПАТ «УКРТАТНАФТА» підтвердило позивачу наявність палива дизельного у кількості 6940 тон на дату складання акту передачі за договором поставки.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.133.1.1 ПК України платниками податку (на прибуток) - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно ст.134.1.1 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (ст.135.1 ПК України).

Положеннями статті 137 ПК України встановлено, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати.

Також, положеннями статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, зі змісту статті 201 ПК України вбачається, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Як було зазначено, позивачем (покупець), укладено договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р., з ПАТ "Укртатнафта" (постачальник) на постачання нафтопродуктів: палива дизельного.

Згідно акту від 30.06.2020 р. №81732588 приймання-передачі нафтопродуктів позивачем оприбутковано паливо дизельне Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тон, на загальну суму 166393856,40 грн., у тому числі ПДВ 27732309,40 грн., на умовах EXW (франко-резервуар ПАТ "Укртатнафта" м. Кременчук).

Згідно п.2.4 договору №507/2/2118 від 30.06.2020 р. якщо, до закінчення дня, протягом якого Товар був переданий Постачальником Покупцеві згідно з актами приймання-передачі нафтопродуктів, Покупець не відвантажить (не вибрав) такий Товар, то Товар вважається переданим Покупцем Постачальнику на зберігання в кількості, зазначеній в акті приймання-передачі нафтопродуктів.

В такому випадку, оформлений Сторонами відповідно до п.2.2. даного Договору акт приймання-передачі нафтопродуктів буде документом, який одночасно підтверджує як факт поставки Постачальником Покупцеві Товару, так і факт передачі Покупцем Постачальнику такого Товару на зберігання.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зі змісту статті 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З наведеного вбачається, що вказаний договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р. є за своєю суттю змішаним, оскільки стосується правовідносин, як поставки нафтопродуктів, так їх зберігання (за певних умов).

При цьому, під час судового засідання 14 грудня 2020 року сторони не заперечували факту проведення позивачем оплати за зберігання вказаного пального.

Згідно додаткової угоди №1 від 31.08.2020р. до договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р., у зв`язку з неможливістю здійснення покупцем оплати товару, сторони дійшли згоди, що покупець повертає товар в строк по 31.08.2020 р. включно.

Товар повернуто відповідно до актів №1 від 31.08.2020 р. та №2 від 31.08.2020 р.

Таким чином, враховуючи вищезазначену первинну документацію та з огляду на не надання ДПС доказів визнання у встановленому законом порядку недійсним або нечинним вказаного договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р., який також містить положення щодо зберігання вказаного палива, колегія суддів вважає безпідставними висновки ДПС про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування станом на 30.06.2021 р. на 645420 грн. та заниження податку на додану вартість на суму 27451189 грн., у тому числі у червні 2020 року на суму 27451189 грн., та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ряд.21 станом на 30.06.2021 року на суму 27049484 грн..

Окремо, щодо питання заниження податку на додану вартість, колегія суддів зазначає, що в акті перевірки ДПС було вказано, що ПрАТ віднесено до складу податкового кредиту та відображеного у рядку 10.1 декларацій з податку на додану вартість за червень 2020 року (реєстраційний № від 17.07.2020 року та уточнююча декларація за червень 2020 р. від 04.08.2020р. №) та відповідно у додатку 5 до податкової декларації Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів № від 17.07.2020) суму податку на додану вартість згідно податковій накладній №14029 від 30.06.2020р. у розмірі 27732309,40 грн.

Одночасно, відповідачем вказано, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту та відображеного у рядку 14 «Коригування податкового кредиту» декларацій з податку на додану вартість за серпень 2020 року (реєстраційний № від 18.09.2020 року та відповідно у додатку 1 до податкової декларації Розрахунок коригування сум податку на додану вартість № від 18.09.2020р.) суму податку па додану вартість згідно розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №22216 від 31.08.2020 року у розмірі -27732309.4 грн. (від`ємне значення).

З аналізу наведеного вбачається відсутність (з огляду на коригування податкового кредиту) станом як на 18.09.2020 року, так і на час проведеної перевірки, факту віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми 27732309,40 грн., що також свідчить про безпідставність висновків про заниження позивачем податку на додану вартість.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.