Справа № 440/7086/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/7086/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради (надалі - відповідач, УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради), та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с. 35-39/ просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою КМУ від 20.03.2022 №332;

визнати протиправним та скасувати рішення від 15.06.2022 №С01-13/155-01-04/4;

зобов`язати відповідача ухвалити рішення про призначення ОСОБА_1 з 01.05.2022 допомоги на проживання та виплачувати з вказаної дати допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000,00 грн щомісячно;

стягнути з відповідача суму несплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за травень - вересень 2022 року у розмірі 10000,00 грн;

стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 6500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні та виплаті їй з травня 2022 року допомоги на проживання, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою, а врахування періоду набуття статусу ВПО для визначення права на отримання спірної допомоги носить дискримінаційний характер.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 44-47/. Свою позицію мотивував посиланням на відсутність підстав для призначення та виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, оскільки вона набула статусу ВПО у 2016 році, станом на 24.02.2022 проживала у м. Полтава, що не відноситься до зони ведення бойових дій, та втратила право на отримання відповідної допомоги з травня 2018 року.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 8/.

Місце проживання позивача з 10.02.2009 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8 - зворот/.

Залученою до матеріалів справи довідкою УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 14.08.2017 №1603-4272 підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 10/.

За повідомленням відповідача, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради як внутрішньо переміщена особа з 01.08.2016 разом з дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 01.08.2016 позивачу була призначена щомісячна допомога ВПО для покриття витрат на проживання, у т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №505.

У період з 30.08.2016 по 30.01.2018 ОСОБА_1 працювала на посаді юрисконсульта 1-ї категорії сектору договірно-правової роботи юридичного відділу структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", з 14.02.2018 по 10.11.2018 перебувала на обліку у Полтавській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості як безробітна /а.с. 11-12, 27/, а з лютого 2019 року по січень 2022 року працювала у ФОП ОСОБА_4 /а.с. 25-26/.

З 30.05.2018 виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 припинено на підставі пункту 7 Порядку №505 /а.с. 56/, матеріали справи не містять відомостей, що позивач до 24.02.2022 зверталась до відповідача із заявами про поновлення виплати їй допомоги на проживання.

Водночас відповідач з 30.05.2018 продовжував виплачувати згадану допомогу на двох синів позивача у загальному розмірі 2000,00 грн щомісячно /а.с. 56/. Допомога на проживання у зазначеному розмірі виплачувалась щомісячно до 14.02.2022 /а.с. 55/.

14.02.2022 позивач звернулась до УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради із заявою, у якій просила призначити з 15.02.2022 на неї та її двох синів щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг /а.с. 53-54/.

Рішенням УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 01.03.2022 призначено з 15.02.2022 виплату допомоги переміщеним особам на проживання у розмірі по 1000,00 грн ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивачу допомогу не призначено /а.с. 52/.

Залученою до матеріалів справи довідкою Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 29.09.2022 №975 підтверджено, що у лютому та березні 2022 року сім`ї позивача виплачена допомога на проживання у розмірі 2000,00 грн щомісячно, а з квітня по вересень 2022 року - по 6000,00 грн щомісячно /а.с. 51/.

02.06.2022 УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради отримано заяву ОСОБА_1 від 27.05.2022, у якій позивач просила надати їй з травня 2022 року допомогу на проживання відповідно до абзацу восьмого пункту 3 Порядку №332 /а.с. 58/.

Листом УСЗН Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 15.06.2022 вих.№С01-13/155-01-04/4 позивача повідомлено про відсутність у неї права на отримання допомоги на проживання, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою з серпня 2016 року і постійно проживала в регіоні, що не включений до переліку адміністративно-територіальних одиниць, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також станом на 01.03.2022 не отримувала відповідну допомогу.

Не погодившись з такою позицією органу соціального захисту населення, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У силу абзацу першого частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 4 Закону №1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" установлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Також цією постановою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (надалі - Порядок №505).

За змістом пункту 3 Порядку №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для осіб, які отримують пенсію, та інших осіб, які досягли пенсійного віку (крім осіб з інвалідністю), дітей, осіб, які досягли 18-річного віку та продовжують навчання за денною формою в закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) або вищої освіти, до закінчення таких закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї); для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 7 Порядку №505 якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

У силу абзацу третього пункту 12 Порядку №505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості.

А відповідно до абзацу восьмого цього пункту, виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (надалі - Порядок №332) та на цій підставі з 22.03.2022 втратив чинність Порядок №505.

Згідно з пунктом 2 Порядку №332 (у редакції на дату набрання чинності) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Водночас пунктом 2 Порядку №332 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.06.2022 №740 "Деякі питання захисту прав депортованих та внутрішньо переміщених осіб" внесені зміни до Порядку №332, зокрема в абзаці першому пункту 2 слова Автономної Республіки Крим і м. Севастополя замінено словами Російською Федерацією території України.

Пунктом 3 Порядку №332 (у редакції на дату набрання чинності) передбачено, що допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" пункт 3 Порядку №332 доповнено абзацами восьмим та дев`ятим такого змісту:

Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій..

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 №923 "Про внесення змін до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" абзац сьомий пункту 3 Порядку №332 викладено у такій редакції: Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року..

За змістом пункту 6 Порядку №332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (далі - Портал Дія).

Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для призначення та виплати позивачу з травня 2022 року допомоги на проживання на підставі Порядку №332.

У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України).

Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України.

А відповідно до частини другої згаданої статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 №475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), взявши на себе зобов?язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов?язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" зауважив: "якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства" (заява №10441/06, пункт 41).

За обставин цього спору право на соціальні виплати у вигляді допомоги на проживання входить до поняття "майна" у розумінні, вжитому у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд також враховує, що позивач відноситься до вразливих верств соціального населення, є внутрішньо переміщеною особою, соціальний захист яких є позитивним зобов`язанням держави та превалює над іншими зобов`язаннями.

Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України позивач разом з двома малолітніми дітьми була вимушена переселитись з тимчасово окупованої території м. Донецька Донецької області, а з лютого 2022 року через воєнні дії втратила роботу, з урахуванням чого гарантована Порядком №332 допомога на проживання фактично є єдиним джерелом соціального забезпечення ОСОБА_1 .

За змістом пункту 23 рішення Європейського суду з прав людини від 10.03.2011 у справі "Сук проти України": "держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23)".

Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" установлено, що для підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, внутрішньо переміщеним особам, відомості про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, надається допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Цією постановою пункт 3 Постанови №332 доповнено абзацами такого змісту: Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій..

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №562 "Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" абзац дев`ятий пункту 3 Порядку №332 викладено в такій редакції: Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 р. № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій..

Отже, з 01.05.2022 виплату допомоги на проживання поширено на усіх внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України.

При цьому Порядок №332 (у редакції, чинній з 01.05.2022) не ставив виникнення в особи права на отримання спірної допомоги у залежність від моменту набуття статусу внутрішньо переміщеної особи: до 24.02.2022 чи після цієї дати.

З урахуванням наведеного, суд визнає безпідставними доводи відповідача про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання з 01.05.2022 допомоги на проживання, що мотивовані твердженням про набуття позивачем статусу внутрішньо перемішеної особи у 2016 році та проживання станом на 24.02.2022 у м. Полтаві Полтавської області.

Суд враховує, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка у 2016 році разом з двома малолітніми синами перемістилась з м. Донецьк Донецької області до м. Полтави Полтавської області та з 01.08.2016 перебувають на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщені особи, що визнає відповідач.

Донецьку міську територіальну громаду віднесено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) наказом Мінінтеграції від 28.04.2022 №80.

Таким чином, станом на 01.05.2022 позивач відносилась до осіб, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

А тому, на позивача поширювались наведені вище положення абзацу восьмого пункту 3 Порядку №332. Як наслідок, ОСОБА_1 мала право на отримання з 01.05.2022 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Отож, відмова Управління у призначенні позивачу такої допомоги є безпідставною.

За змістом абзацу першого пункту 6 Порядку №332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія.

Водночас абзацом чотирнадцятим пункту 6 Порядку №332 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2022 №602) було передбачено, що заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг.

Суд враховує, що подана ОСОБА_1 до Управління 02.06.2022 заява про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі оформлена довільно та не відповідала формі, наведеній у додатку 1 до Порядку №332.

Проте наведена обставина, на переконання суду, не є достатньою підставою для позбавлення позивача права на отримання спірної допомоги, адже зміст поданої нею заяви /а.с. 59/ давав можливість відповідачу достеменно встановити суть прохання заявника та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Управління щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку №332 та зобов`язання відповідача ухвалити рішення про призначення їй з 01.05.2022 допомоги на проживання з проведенням відповідних виплат.

Таким чином, позов у зазначеній частині вимог належить задовольнити.

Разом з цим, лист Управління від 15.06.2022 вих.№С01-13/155-01-04/4, складений у відповідь на заяву позивача від 02.06.2022, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні, вжитому у Кодексі адміністративного судочинства України, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання такого листа протиправним та його скасування належить відмовити.

Підстави для стягнення з Управління на користь позивача допомоги на проживання за травень - вересень 2022 року у розмірі 10000,00 грн наразі відсутні, оскільки обов`язок відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 таку допомогу встановлений у цьому судовому рішенні й у суду наразі відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання такого обов`язку.

Отож, у відповідній частині позовних вимог належить відмовити за передчасністю.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 6500,00 грн, суд виходить з таких міркувань.

У силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до частин першої, четвертої якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Докази суду надають учасники справи.

Таким чином, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у такому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Такий висновок щодо застосування норм права у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, наведений у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №460/1060/19.

Крім того, у постанові від 10.06.2021 у справі №640/963/19 Верховний Суд зауважив, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

За обставин цього спору суд зазначає, що ОСОБА_1 не довела завдання їй моральних страждань у тій мірі, з якою пов`язується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у матеріальному виразі.

Так, позовна заява не містить посилань на конкретні фактичні дані, що свідчили б про завдання ОСОБА_1 моральних страждань рішеннями, діями чи бездіяльністю Управління, а долучені до позовної заяви письмові докази так само не свідчать про те, що відповідні моральні страждання мали місце та що їх завдано саме відповідачем.

Доводи позивача про те, що відмова Управління у призначенні їй спірної допомоги призвела до виникнення у неї сильних душевних страждань і хвилювань, головного болю, головокружіння, втрати апетиту, безсоння тощо не підтверджені документально.

А тому сам факт визнання судом порушення відповідачем прав позивача і поновлення її права на отримання з 01.05.2022 допомоги на проживання є достатньою та справедливою сатисфакцією у спірних відносинах, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена ухвалою суду від 14.09.2022.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Отже, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 01.05.2022 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332.

Зобов`язати управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради призначити ОСОБА_1 з 01.05.2022 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, та провести відповідні виплати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідач: управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 03195317; вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область, 36040).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба