Справа № 240/13473/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/13473/22

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області № Ф- 291409- 50У від 11.11.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 , боргу в сумі 32772,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що нарахування їх боргу з ЄСВ є протиправним, оскільки вона не є фізичною особою-підприємцем, ніколи добровільно нею не реєструвалася. У період з 2015 є найманим працівником і застрахованою особою, відтак страхові внески сплачує роботодавець. У постанові про відкриття провадження з примусового виконання зазначеної вимоги вказано про стягнення боргу з ОСОБА_2 , проте боржник ОСОБА_1 . Адреса, вказана у вимозі не відповідає її місцю реєстрації та проживання. Вказану вимогу вона не отримувала за місцем проживання.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У встановлений судом строк відповідач не надав до суду відзив на позов, що у розумінні ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України кваліфікується судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Матеріали справи свідчать, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.04.2017 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця № 0037786 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 08.02.2022 ФОП припинено на підставі заяви ОСОБА_1 з 29.19.2021.

Згідно даних паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 29.10.2008 року Малинським МВ УМВС України в Житомирській області, місцем реєстрації ОСОБА_1 з 01.03.2015 є АДРЕСА_1 .

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДПС у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 №Ф-291409-50У, у якій зазначено про те, що станом на 08.12.2021 заборгованість (недоїмка,штраф,пеня) зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ) становить 32772,74 грн.

Для примусового виконання вимоги про сплату боргу, державним виконавцем відділу ДВС у м.Біла Церква винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2021.

Позивач оскаржила вимогу до ДПС України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 25.01.2022, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу без змін.

Позивач вважає, що вимога є протиправною та незаконною, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до норм статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2);

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6);

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Відповідно до пунктів 4), 5) частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

Відповідно до приписів статті 9 Закону №2464-VI:

- єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша);

- обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга);

- платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма).

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, відповідно до якого внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема, у частину першу статті 7, а саме:

- у пункті 2 перше речення абзацу другого пункту слова "має право самостійно" замінено словом "зобов`язаний";

- пункт 3 доповнено абзацом другим такого змісту: "Для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пропорційно до сплаченого єдиного внеску".

Отже, з 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Приписи пунктів 4), 5) частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначають платниками єдиного внеску, зокрема, фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до норм Закону №2464-VI необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство з 01.01.2017 встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону № 2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.

В силу вимог Закону №2464-VI, за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДПС у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 №Ф-291409-50У, у якій зазначено про те, що станом на 08.12.2021 заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 32772,74 грн.

Разом з тим, відповідно записів у трудовій книжці позивача, з 01.11.2015 була зарахована до аспірантури Інституту колоїдної хімії та хімії води ім. Думанського, з 01.11.2015 року по 31.10.2018 року з відривом від виробництва. З 01.11.2018 по даний час працює в цьому ж Інституті на посаді провідного інженера, що підтверджується довідкою ОК-5.

За період навчання в аспірантурі та роботи в Інституті платником єдиного внеску в силу абзацу 2 пункту 1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №2464-УІ) був Інститут колоїдної хімії ім. А.В. Думанського НАНУ як роботодавець позивача.

Зокрема, у період до 08.12.2021 , охоплений спірною вимогою про сплату боргу, Інститутом колоїдної хімії ім. Думанського НАНУ, як роботодавцем позивача, щомісячно здійснювалася сплата єдиного страхового внеску, що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5.

В той же час, відповідачем не подано до суду доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах №440/2149/19 від 04 грудня 2019 року та №142/252/19 від 07 липня 2021 року, №320/2655/20 від 22 липня 2021 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.

Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.

Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ.

Додатково суд звертає увагу на наступне.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфін України № 449 від 20.04.2015 № 449 встановлено, що Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

Дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

Платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

Платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з п.4 цього розділу Інструкції № 449 Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ITC за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, дата формування вимоги про сплату боргу має бути вказана після одержання даних про наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску та передувати даті отримання її платником податків.

Разом з тим, вимога датована 11.11.2020 , а заборгованість з ЄСВ вказана станом на 08.12.2021, тобто вимога сформована за рік до виникнення заборгованості. У спірній вимозі проставлена дата отримання 22.01.2021, тобто, за десять місяців наперед до дати виникнення недоїмки.

Крім того, відповідно до п.3 розділу 6 Інструкції орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 - 7 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

Суд звертає увагу, що вимога містить лише дату отримання та не містить ні підпису ні прізвища та ініціалів особи, яка її отримала. Відтак, докази того, що саме позивачу вручена вимога про сплату боргу у матеріалах справи відсутні.

Зазначене свідчить про те, що відповідачем порушено порядок формування та вручення вимоги про сплату.

З огляду на встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що спірна вимога прийнята за відсутності на те правових підстав, з грубим порушенням, відтак є протиправно та підлягає скасуванню.

Суд не надає оцінку доводам позивача з приводу того, що державним реєстратором Білоцерківської РДА без належної перевірки документів та особи, яка звернулася із заявою про реєстрацію її як фізичної особи-підприємця зі зміною місця проживання, оскільки спірним у даній справі є наявність підстав для нарахування позивачу боргу зі сплати ЄСВ, а не правомірність дій державного реєстратора.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що її зареєстрованим місцем проживання є інша адреса, ніж та, яка зазначена у вимозі, оскільки як вбачається з вимоги така не надсилалася, а була вручена, оскільки у відповідній графі містить дату вручення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

В практиці Європейського суду з прав людини застосовується принцип належного урядування. Щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" у рішенні ЄСПЛ від 20.10. 2011 у справі "Рисовський проти України" зазначено, зокрема, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не виконано свого обов"язку та не доведено суду правомірність оскаржуваної вимоги.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Київській області (вул. Народного Ополчення, 5 А,Київ 151,03151. РНОКПП/) , про визнання протиправною та скасування вимоги, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області № Ф-291409-50У від 11.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 , боргу в сумі 32772,74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос