Справа № 320/6611/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6611/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття належних заходів реагування на звернення ОСОБА_1 від 14 грудня 2020 року про порушення, що спричинило шкоду правам, законним інтересам (в порядку частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності");

- зобов`язати відповідача здійснити позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) на підставі звернення ОСОБА_1 від 14 грудня 2020 року про порушення, що спричинило шкоду правам, законним інтересам (в порядку частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"), до участі в якому залучити ОСОБА_1 , як особу чиї права та законні інтереси порушуються.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльності Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області щодо нездійснення розгляду звернення ОСОБА_1 від 14 грудня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області об`єктивно та всебічно, з урахуванням ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", розглянути звернення ОСОБА_1 від 14.12.2020 року по суті усіх поставлених у ньому питань.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 19 грудня 2022 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із зверненням від 14 грудня 2020 року про порушення, що спричинило шкоду правам, законним інтересам (в порядку частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності").

У зверненні позивач наголошував на тому, що останній на підставі Договору дарування земельної ділянки, який 08 червня 2015 року посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області реєстр №797 є власником земельної ділянки № 1/2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:023:0064, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). Право власності також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 червня 2015 року №38702875.

Враховуючи очевидне поглинання санітарно-захисною зоною підприємства ФОП ОСОБА_2 об`єктів житлової забудови, в тому числі і частини належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0064 ОСОБА_1 у зверненні просив відповідача:

- здійснити позаплановий захід державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо ознак порушень ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) санітарно-епідеміологічного законодавства в частині поглинання санітарно-захисною зоною виробничого цеху за адресою: АДРЕСА_2 об`єктів житлової забудови, зокрема: -частини земельної ділянки земельної ділянки № 1/2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:023:0064, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; -частини житлового будинку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2 .

- здійснити передбачені законодавством заходи реагування для усунення виявлених порушень;

- до участі в здійсненні заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо описаних порушень ФОП ОСОБА_2 просив залучити його як заявника, в тому числі як особу чиї права та законні інтереси порушуються.

4.За наслідками розгляду цього звернення просив повідомити його письмово за адресою: 08296, Київська область, с. Ворзель, вул. Б. Хмельницького, буд. 4.

Відповідачем на звернення позивача надано лист-відповідь від 18.01.2021 року за №вих-10-04.3/424-21, у якому зазначено, що: Держпродспоживслужба залишає за собою право відкликати затверджений раніше 20.05.2019 року Висновок санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2-18-4/10837 щодо виробничого цеху ФОП ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 у разі зміни умов експлуатації підприємства та/або недотримання гігієнічних нормативів забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та шуму на межі встановленої санітарно захисної зони; відсутність затвердженого кошторису на 2021 рік по бюджетній програмі 12090040 "Проведення лабораторних випробувань, вимірювань, досліджень та експертизи під час здійснення державного контролю (нагляду)", що не дає можливість заключення договорів з акредитованою лабораторією на проведення лабораторних досліджень.

Вважаючи вказану відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 114 Земельного кодексу України визначено, що санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

Пунктом 5.4. Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів також визначено, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами. Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови.

Більше того, цілком логічним та закономірним є встановлення санітарно-захисної зони саме від межі підприємства (промислового майданчика), адже неприємні та/або специфічні запахи, вібрації, шум та викиди забруднюючих речових проникають назовні не лише через стаціонарне джерело, а й в тому числі з дверей, вікон. Шуми, вібрації та неприємні запахи утворюються не лише від стаціонарного джерела, а й від таких невід`ємних речей у виробничому процесі ФОП ОСОБА_2 як завантаження та розвантаження сировини та готової продукції, інші супутні виробничі процеси, що можуть здійснюватися безпосередньо на території підприємства (промисловому майданчику), будучи при цьому віддаленим від стаціонарного джерела викиду забруднюючих речовин.

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" підставами для здійснення позапланових заходів є в тому числі звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до вимог п. 5.4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 р. № 173 промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.

Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів, в тому числі для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами забруднення атмосферного повітря шкідливим запахом хімічними речовинами та біологічними факторами, безпосередньо від джерел забруднення атмосфери організованими викидами.

Розмір санітарно-захисної зони для промислового майданчика ФОП ОСОБА_2 та умови функціонування даного підприємства встановлені висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 20.05.2019 року № 12.2-18-4/10837.

Відповідно до протоколу державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 25.04.2019 №154 встановлена санітарно-захисна зона для об`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 з розміром 25 м. у східному напрямку та 30 м. за всіма іншими напрямками сторін світу від джерела викидів. СЗЗ визначеного розміру витримується в повному обсязі по відношенню до існуючої навколишньої житлової забудови, покриває всі ареали розповсюдження викидів і є достатньою за всіма показниками ймовірного впливу. У цілому розглянуті матеріали щодо функціонування об`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 , розташованого по АДРЕСА_2 за ознаками організації виробничого процесу та використання сучасного обладнання, ймовірного негативного впливу на довкілля та умови проживання населення відповідає санітарно-гігієнічним вимогам та не суперечить положенням Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.06.1996 №173. Подальше функціонування об`єкту при умові дотримання технологічних регламентів виробництва та режимів роботи, не перевищення потужності, розглянутих показників викидів та шуму не призведе до погіршення стану довкілля та умов проживання населення на прилеглій території житлової забудови та може бути задоволено. Разом з тим, Держпродспоживслужба залишає за собою право відкликати висновок у разі зміни умов експлуатації підприємства та/або недотримання гігієнічних нормативів забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та шуму на межі встановленої санітарно-захисної зони.

Окрім того, згідно Положення про Головне управління, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 № 153, Головне управління організовує проведення відповідних досліджень (випробувань) для цілей державного контролю.

Як було зазначено відповідачем, наразі кошторис Головного управління на 2021 рік по бюджетній програмі 12090040 "Проведення лабораторних випробувань, вимірювань, досліджень та експертизи під час здійснення державного контролю (нагляду)" не затверджено, що не дає можливості заключення договорів з акредитованою лабораторією на проведення лабораторних досліджень.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття належних заходів реагування на звернення позивача, у зв`язку з чим останній звернувся з даним позовом до суду.

У статті 40 Конституції України зазначено, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади і місцевого самоврядування та встановлено обов`язок органів влади та посадових осіб розглядати звернення й надавати обґрунтовані відповіді.

Право на звернення є важливим конституційно-правовим засобом захисту та однією з організаційно-правових гарантій дотримання прав і свобод громадян. Це право включає дві складові.

По-перше, звернення громадян є однією з форм участі населення в державному управлінні, у вирішенні державних і суспільних справ, можливістю активного впливу громадянина на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування.

По-друге, це спосіб відновлення порушеного права громадянина через подання до органів державної влади скарг, заяв і клопотань. У такому розумінні - це механізм виконання соціальних обов`язків публічної влади.

Отже, від правильного функціонування адміністративно-правових механізмів реалізації прав громадян, від чіткого й ефективного реагування влади на їхні звернення залежить здатність держави забезпечувати належний захист законних інтересів громадян.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до відповідача звернення, в якому останній просив здійснити ряд заходів та надати письмову відповідь.

Відповідачем на звернення позивача надано лист-відповідь від 18.01.2021 року №вих-10-04.3/424-21,з якого не вбачається відповідей на поставлені позивачем питання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача вважається не розглянутим в рамках Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", оскільки не розглянуто по суті всі порушені у ньому питання, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області об`єктивно та всебічно, з урахуванням ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", розглянути звернення ОСОБА_1 від 14.12.2020 року по суті усіх поставлених у ньому питань.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Файдюк В.В.