Справа № 420/8625/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/8625/22
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Дата і місце ухвалення 26.09.2022р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23.06.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Іллічівському ОРПК м.Одеси з 24.06.1978 року по 16.02.1998 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Іллічівському ОРПК м.Одеси з 24.06.1978 року по 16.02.1998 року та перерахувати ОСОБА_1 розмір пенсії, починаючи з дати призначення пенсії 14.01.2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головним управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу позивача періоду її роботи з 24.06.1978 року по 16.02.1998 рік у Іллічівському ОРПК м.Одеси.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2022 року про призначення їй пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Справу розглянуто у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.03.1982 року ОСОБА_1 у період з 24.06.1978 року по 16.02.1998 рік працювала у Іллічівському ОРПК м.Одеси.

08.02.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1) заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатом розгляду поданої заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві прийнято рішення від 15.02.2022 року №38 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.06.2022 року представник позивача адвокат Попов М.С. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив надати йому відомості, щодо зарахованих при призначенні пенсії до трудового стажу періодів роботи ОСОБА_1 , а у випадку не зарахування відповідних періодів повідомити причини такого не зарахування.

Листами від 08.06.2022 року та від 15.06.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало представнику позивача відповідь, в якій зазначило, що період роботи ОСОБА_1 з 24.06.1978 року по 16.02.1998 рік у Іллічівському ОРПК м.Одеси не було зараховано до її страхового стажу, оскільки печатка на титульній сторінці трудової книжки не читабельна. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначило, що пенсію позивачу призначали спеціалісти Головного управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

Не погоджуючись із діями Головного управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві по незарахуванню до страхового стажу періоду роботи в Іллічівському ОРПК м. Одеси, позивач звернулась з даним позовом до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України №1058-IV.

Так, відповідно до статті 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) у частині 1 статті 56 передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються інші документи, які можуть підтвердити періоди роботи.

В даному випадку підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 24.06.1978 року по 16.02.1998 рік у Іллічівському ОРПК м.Одеси стало те, що печатка на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 не читабельна.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів дослідила копію трудової книжки позивача ОСОБА_1 та встановила, що дійсно на титульній сторінці трудової книжки наявна печатка підприємства, яка є погано читабельною.

В свою чергу, судом вірно встановлено, що на час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СРСР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 року №412.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Судом також вірно зазначено, що в подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі-Інструкції №58), відповідно до п. 1.1 якої передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 Інструкції №58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктами 2.2-2.4 Інструкції №58 встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 4.1 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В свою чергу, відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що працівник не може відповідати за недоліки у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Будь-яких інших доводів щодо неможливості зарахування до стажу роботи позивача спірного періоду, окрім нечитабельної печатки на титульній сторінці трудової книжки Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві не наведено, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано.

При цьому судом встановлено, що записи у трудовій книжці позивача за спірний період здійснені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58, містять інформацію щодо дати прийняття позивачки на роботу, найменування посади та підприємства, установи, організації, дати наказів про прийняття та звільнення з роботи, а також містять печатки підприємств та установ, де парцювала позивачка.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.

З огляду на все вищевикладене колегія суддів вважає безпідставним не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду у м. Києві до страхового стажу позивача її періоду роботи у Іллічівському ОРПК м.Одеси з 24.06.1978 року по 16.02.1998 рік, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Іллічівському ОРПК м.Одеси з 24.06.1978 року по 16.02.1998 року.

За наслідками розгляду даної справи суд першої інстанції дійшов висновку, що за встановлених у справі №420/8625/22 обставин, для належного захисту прав та інтересів позивача, необхідним є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (оскільки саме спеціалістами зазначено органу призначалась пенсія позивачу) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2022 року про призначення їй пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням доводів апеляційної скарги, які зводяться до незгоди Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій Управління по неврахуванню ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Іллічівському ОРПК м.Одеси з 24.06.1978 року по 16.02.1998 року, безпідставність яких встановлена в ході апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (оскільки саме спеціалістами зазначено органу призначалась пенсія позивачу) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2022 року про призначення їй пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі всього вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Зважаючи на залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук