Справа № 280/5575/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 280/5575/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року

та на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року

у справі № 280/5575/21 (головуючий суддя Кисіль Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА»

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 18.06.2021 №2, винесене Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 230.1.2 ПК України, а саме: не обладнання резервуара рівнеміром-лічильником. Позивач зазначає, що ним як під час проведення перевірки, так і своїх запереченнях на акт перевірки, наголошувалося, що цистерна підземна ємністю 4,2 куб. м, зав. №662,1965 р.в. не використовується для зберігання чи відпуску пального.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про не доведення відповідачем усіх тверджень відповідача про порушення позивачем вимог чинного законодавства, оскільки ні в Акті перевірки, ні у відзиві, ні в запереченнях відповідач не зазначає та не надає суду жодного доказу використання позивачем спірної цистерни у якості резервуару для зберігання палива та, відповідно, обов`язку позивача встановити на даній ємності рівнемір-лічильник, натомість надані позивачем докази свідчать про те, що ця ємність не використовується ним для зберігання палива (тяжкі рідини, які утворюються внаслідок проведення випробувань газових балонів, не є паливом, відповідачем не надано доказів на спростування цього).

28.10.2021 представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 заяву представника ТОВ «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА» задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ТОВ «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА» витрати на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі; скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування апеляційних скарг відповідач зазначає, що єдиною підставою для задоволення позовних вимог судом першої інстанції слугувало не доведення контролюючим органом факту того, що спірний резервуар використовувався позивачем для зберігання пального. Проте, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначалось, що відповідно до паспорта обладнання працюючого під тиском та посвідчення про якість виготовлення обладнання цистерни підземної ємністю 4,2 м3, виготовленої в 1965 році, в характеристиках якої зазначено робоче середовище зріджений газ. Відповідно до дозволу Головного управління Держпраці у Запорізькій області №399.16.23 від 06.06.2016 (дозвіл діє з 06.06.2016 до 06.06.2021) зареєстровано обладнання, що працює під тиском понад 0,05 МПа, а саме: цистерна підземна ємністю 4,2 м3 тиском 1,0 МПа зав. №662, 1965 р.в. СРСР. Крім того, відповідно до наданих документів дана ємність підключена до газопровідної системи підприємства. Отже, відповідач наполягає на наявності доказів, що у позивача за адресою м. Запоріжжя, вул. Каліброва, 15-А, знаходиться підземний резервуар - цистерна підземна ємністю 4,2 м3 працююча під тиском, робоче середовище якої зріджений газ, яка підключена до газопровідної системи підприємства, але на яку не зареєстровано рівнемір-лічильник. Крім того, контролюючий орган вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивачем до перевірки не надано підтверджуючі документи та дані бухгалтерського обліку щодо виведення з експлуатації спірного резервуару або його використання в інших цілях.

Стосовно прийнятого судом першої інстанції додаткового рішення, відповідач зазначає, що зважаючи на те, що підготовлені представником позивача процесуальні документи не передбачені умовами договору та не потребують значних затрат часу на їх складення, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, які до того ж не засвідчені належним чином, та враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, контролюючий орган вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення у зв`язку з їх недоведеністю у встановленому порядку, або зменшенню витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 900 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване, вказуючи, що саме по собі знаходження за однією адресою з резервуарами, що призначені для відпуску та зберігання пального, ємностей, що використовуються у інших технологічних цілях, будь-яким чином не може свідчити, що інші ємності також задіяні у процесі зберігання або відпуску пального. Крім того, позивач звертає увагу, що у відповідача були відсутні підстави для проведення фактичної перевірки позивача з огляду на те, що у направленні на проведення перевірки, доповідній записці відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, а зазначено лише посилання на норми ПК України, які регулюють питання призначення перевірки.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені ними в поданих суду заявах по суті справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведена фактична перевірка ТОВ «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА» з питання здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів. за результатами якої складений акт №3702/08/01/09/20471888 від 24.05.2021.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, пп.230.1.2 п.230.1 ст.230, пункту 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, суть якого полягала в не встановленні ТОВ «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА» рівнеміра-лічильника на підземному резервуарі: цистерна підземна ємністю 4.2 куб. м, зав. №662, 1965 р.в.в , та його не реєстрації в Єдиному державному реєстрі на підземну ємність 4,2 куб. м;

На підставі цього акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 18.06.2021 за №2, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 20 000,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Пунктом 12 підрозділу 5 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки:

акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року;

акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року;

акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

За визначенням в ст.14 ПК України:

акцизний склад це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального (пп.14.1.6 п.14.1 ст.14).

розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (пп.14.1.224 п.14.1 ст.14).

Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №891.

Пунктом 2 Порядку №891 визначено, що: рівнемір-лічильник рівня пального у резервуарі (далі - рівнемір) - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для вимірювання рівня пального, за яким обчислюється об`єм пального, що перебуває у резервуарі, за градуювальною таблицею резервуара.

резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці;

обіг пального - будь-які операції, що передбачають:

фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з виробництва, придбання, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції);

фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з реалізації, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції).

Згідно п.128-1.1 ст.128-1 Податкового кодексу України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

В спірному випадку підставою для притягнення позивача до відповідальності став виявлений відповідачем факт не обладнання рівнеміром-лічильником та його не реєстрації в Єдиному державному реєстрі на підземну ємність 4,2 куб. м.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання наявності у позивача обов`язку встановити та зареєструвати рівнемір-лічильник на підземну ємність 4,2 куб. м., правильно виходив з того, що визначальним в контексті спірних правовідносин та їх правового врегулювання є встановлення факту призначення та використання цієї ємності в для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання.

Водночас суд першої інстанції під час розгляду справи правильно встановив, що використання підземної ємності 4,2 куб. м, зав.№662, 1965 р.в., позивачем здійснюється у технологічних цілях для зливу важких залишків, що утворюються в процесі випробування газових балонів.

При цьому суд першої інстанції дослідив та надав належну оцінку наявним у справі доказам, поданим позивачем документам, які в повній мірі підтверджують використання означеної вище ємності у технологічному процесі наповнення побутових газових балонів паливом: на стадії гідравлічного випробування балонів використана під час випробування рідина по трубопроводу зливається в саме в цей підземний резервуар, призначений для злива важких залишків, що підтверджується, зокрема,:

висновком експертизи №23.04.04-0113.16 стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання від 16 травня 2016 року, виконаної ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», згідно якому (висновку) на території АГЗС в окремій будівлі розташований газонаповнювальний пункт для наповнення балонів промислового та побутового призначення зрідженими вуглеводним и газами, з наступним устаткуванням підвищеної небезпеки: - установка для наповнення балонів зрідженим газом, зав. №447, 1982 р.в., СРСР; цистерна підземна для зливання залишків, що не випаровуються, ємністю 4,2 куб. м тиском 1 МПа, зав. №662, реєстр. №46538, 1965 р.в., СРСР.

наказом директора ТОВ «ФІРМА «КОЗАЦЬКА ПЕРЕПРАВА» №9 від 25.11.2012, яким визначено, що підземна ємність об`ємом 4,2 куб. м, зав. №662 використовується виключно у технологічних цілях в процесі випробування балонів для зливу важких залишків.

виробничою інструкцією від 18.12.2012, якою регламентується порядок ремонту газових балонів.

актом від 28.05.2021 технічного огляду посудини, що працює під тиском зав. №662, рег. №46538, яким зафіксовано, що дана ємність використовується при виконанні робіт по гідравлічному випробуванню балонів, а саме для зливу тяжких рідин.

Посилання відповідача на те, що спірну ємність під`єднано до газопроводу, фактично є припущеннями посадових осіб контролюючого органу, оскільки наявними у справі доказами не підтверджуються. Також в акті фактичної перевірки відповідачем не зазначено, до суду не надано жодного доказу використання позивачем зазначеної цистерни у якості резервуару для зберігання палива, враховуючи, враховуючи, окрім того, що важкі залишки, які утворюються внаслідок проведення випробувань газових балонів, не є паливом.

За таких, встановлених у справі, обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача обов`язку встановити на даній ємності рівнемір-лічильник, що виключає підстави для притягнення його до відповідальності згідно п.128-1.1 ст.128-1 ПК України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Щодо висновків Запорізького окружного адміністративного суду, викладених у додатковій постанові від 05.11.2021, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Частина п`ята статті 134 КАС України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В той же час, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги, позивачем було укладено з Адвокатським об`єднанням «ДІАЛОГ» договір про надання правової допомоги №1205/21 від 12.05.2021.

Відповідно до Акту №ОУ-0000032 виконаних робіт про надання правової допомоги від 12.07.2021, Адвокатським об`єднанням «ДІАЛОГ» надана, а позивачем прийнята послуга: складання позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 18 червня 2021 року №2. винесеного Головним управлінням ДПС у Запорізькій області; вартість послуги складає 2500,00 грн.

Відповідно до Акту №ОУ-0000040 виконаних робіт про надання правової допомоги від 25.08.2021, Адвокатським об`єднанням «ДІАЛОГ» надані, а позивачем прийняті послуги:

- участь у судовому засіданні 03.08.2021 по справі 280/5575/21, вартість послуги - 1500,00 грн.;

- складання відповіді на відзив по справі 280/5575/21, вартість послуги - 500,00 грн.

Відповідно до Акту №ОУ-0000055 виконаних робіт про надання правової допомоги від 22.10.2021, Адвокатським об`єднанням «ДІАЛОГ» надані, а позивачем прийняті послуги:

- участь у судовому засіданні 20.10.2021 по справі 280/5575/21, вартість послуги - 1500,00 грн.;

- складання додаткових пояснень по справі 280/5575/21, вартість послуги - 500,00 грн.

Вказані вище послуги оплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: №115 від 20.07.2021, №150 від 25.08.2021 та №212 від 22.10.2021.

Представник позивача просив відшкодувати

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, якими позивач підтверджує вартість понесених ним витрат на правничу допомогу, проаналізувавши доводи учасників справи та оцінивши у контексті критеріїв співмірності зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, беручи до уваги наявні заперечення відповідача щодо співмірності таких витрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначена позивачем сума витрат, заявлена до відшкодування, 6 000,00 грн. відповідає складності справи, є адекватною тому обсягу правової допомоги, яка надана позивачу у межах цієї справи в суді першої інстанції, підтверджена належними доказами.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №280/5575/21 залишити без змін.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі №280/5575/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко