Справа № 641/4163/17
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

22 грудня 2022 року № 641/4163/17

Харківський окружний адміністративний суд у Мельников Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд визнати протиправним та скасувати рішення в.о. начальника інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області №32 від 20.06.2017 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про скасування рішення задоволено в повному обсязі; визнано протиправним та скасовано рішення т.в.о. начальника інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області № 32 від 20.06.2017 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 року апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужба в Харківській області - задоволено; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року по справі № 641/4163/17 скасовано та ухвалено нову; у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року - скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

20 жовтня 2021 року дана справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року адміністративну справу за вищевказаним позовом прийнято до розгляду; розгляд адміністративної справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Так, в обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення в.о. начальника інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області №32 від 20.06.2017 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу є неправомірним, необґрунтованим, безпідставним через відсутність доказів порушення нею законодавства, а відтак підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що розгляд справи було призначено на 21.03.2022 року о 14:30 годині.

Однак, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час.

Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами).

Ухвалою суду від 19.08.2022 року запропоновано учасникам справи висловити позицію стосовно можливості подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження або у режимі відеоконференції.

Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву на проведення судового засідання в порядку письмового провадження.

В подальшому, розгляд справи було призначено на 08.12.2022 року о 10:00 годині.

У судове засідання, призначене на 08.12.2022 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі представника управління.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

ОСОБА_1 станом на момент виникнення спірних правовідносин здійснювала підприємницьку діяльність в торговому кіоску, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаному кіоску була розміщена назва кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Будь-яких інших відомостей вказана вивіска не містила.

Як було встановлено під час розгляду справи, на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області у відповідності до пункту 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 року, подано інформацію від Харківської міської ради про невиконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимоги припису №19 від 28 жовтня 2016 року на усунення порушень у визначений строк (додаток до рішення №145 від 01 березня 2017 року).

Згідно рішення від 01 березня 2017 року №145 про демонтаж спеціальних конструкцій, які розміщені на території міста Харкова з порушенням законодавства про рекламу, головним спеціалістом відповідача виявлено 23 травня 2017 року розміщення зовнішньої реклами «Сластена» за адресою: м. Харків, проспект Московський, 190-В, з ознаками порушення частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» №270/96-ВР від 03.07.1996 року, про що 23 травня 2017 року зроблено фотофіксацію цієї назви фотоапаратом, який знаходиться на балансі Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Крім того, головним спеціалістом сектору контролю за рекламою було складено протокол №21 від 25 травня 2017 року «Про порушення законодавства про рекламу», яким підтверджено факт розміщення вивіски «Сластена».

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області №32 від 20 червня 2017 року на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700,00 грн за порушення частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу», а саме: розміщення реклами без наявності дозволу Харківської міської ради на розміщення зовнішньої реклами у відповідності до ч.7 ст. 27 Закону України «Про рекламу».

Судом під час здійснення первинного розгляду справи було встановлено, що на виконання рішення № 145 від 01.03.2017 року спірну у даній справі вивіску «Сластена» демонтовано в березні-квітні 2017 року з метою уникнення непорозумінь з контролюючими органами та станом на травень місяць 2017 року вона відсутня.

Доказів протилежного під час нового розгляду справи до суду подано не було та судом в рамках реалізації принципу офіційного з`ясування обставин у справі не встановлено.

Судом під час нового розгляду справи було встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.09.2021 року вказав на обставини того, що суди попередніх інстанцій у межах судового контролю, з урахуванням вимог статті 2 КАС України, повинні були перевірити обґрунтованість всіх підстав, які зазначені у позовній заяві, апеляційній скарзі та заявах по суті справи та дослідити надані з цього приводу докази, а у разі їх недостатності, витребувати такі з власної ініціативи на виконання вимог статті 9 КАС України. Між тим, суди попередніх інстанцій зазначені вимоги КАС України не виконали. Зокрема, спірні правовідносини регулюються Законом №270/96-ВР та Типовими правилами. Також, Верховним Судом у зазначеному судовому рішенні вказано, що суди попередніх інстанцій повинні були на підставі належних і допустимих доказів встановити, чи є назва кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, рекламою або вивіскою. Також, Верховним Судом вказано, що суди попередніх інстанцій не надали будь-якої оцінки доводам позивача щодо застосування до спірних правовідносин КУпАП, хоч це було доводами позовної заяви, заперечень проти апеляційної скарги, що не відповідає вимогам частини третьої статті 242 КАС України в частині обов`язку суду надати оцінку всім аргументам учасників справи. Отже, Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення цього спору суду необхідно встановити всі обставини, покладені в основу оскарженого позивачем рішення. З цього приводу належним чином дослідити наявні докази, а у разі потреби, витребувати додаткові, надати оцінку всім аргументам, які учасники справи наводять в обґрунтування своїх вимог та заперечень. За наслідками встановлених обставин і перевірки їх доказами зробити висновок про відповідність або невідповідність оскарженого рішення відповідача вимогам Закону №270/96-ВР, Типовим правилам, іншим нормативним актам.

Отже, суд, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, під час нового розгляду справи зазначає наступне.

Повноваження Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області у спірних правовідносинах регулюються нормами законів України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон №877), "Про рекламу" від 03.07.1996 року № 270/96-ВР (далі - Закон №270/96), "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року №1023-ХІІ (далі Закон №1023) та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 26.05.2004 року (далі - Порядок № 693).

Отже, приписами абз.1 ч.1 ст.1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №877 виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Отже, орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Водночас, згідно п.1 ч.1 ст.26 Закон № 270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №667 від 02.09.2015 року (далі - Положення №667) Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику (окрім іншого), у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Згідно ч.4 п.9 Положення №667 одним із основних завдань Держпродспоживслужби є здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, та прийняття рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, а також про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1023-ХІІ спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів.

Згідно ст.1 Закону №270/96 реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.26 Закону № 270/96 на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.

Рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону мають право: бути присутніми на засіданні державного органу під час розгляду питання про порушення ними цього Закону; подавати необхідні документи, давати пояснення; отримувати копію протоколу засідання та рішення державного органу, прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи бездіяльність зазначеного державного органу та його посадових осіб до суду.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №693.

Пунктом 9 Порядку №693 передбачено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Згідно пунктів 11, 12 Порядку №693 накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

Пунктом 14 Порядку №693 передбачено, що Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно п. 16 Порядку №693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (п. 18 Порядку №693).

З огляду на вищевикладене, чинні нормативно-правові акти не містять визначеної процедури проведення контрольних заходів у сфері реклами, щодо планових чи позапланових перевірок, не встановлено підстав для проведення контрольних заходів, яким чином особу повідомляють про проведення контрольного заходу та інше.

Водночас, Порядком №693 передбачено певну процедуру розгляду справ у сфері порушень законодавства про рекламу. В загальному вигляді така процедура складається з п`яти етапів: 1) складання протоколу про порушення законодавства про рекламу, в якому фіксуються виявлені порушення, 2) за наявності ознак порушення законодавства про рекламу прийняття рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, 3) отримання контролюючим органом на вимогу усних або письмових пояснень, іншої інформації про порушення законодавства про рекламу, 4) розгляд справи і 5) прийняття рішення про накладення штрафу.

Потрібно врахувати, що відсутність законодавчо встановленого способу і процедури попередження суб`єкта перевірки, про проведення контрольного заходу, не є свідченням того, що посадові особи Держпродспоживслужби діяли не в спосіб і не в межах визначених законодавством.

Фактично, складаючи протокол, суб`єкт владних повноважень розпочинає перевірку та документує виключно факт порушення. При цьому, під час розгляду справи про порушення законодавства про рекламу суб`єкт перевірки має можливість спростувати наявність складу правопорушення.

Виявлення ознак порушення законодавства про рекламу, а ні Закон України «Про рекламу», а ні інші акти законодавства не пов`язують із проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю. Оформлення таких документів, як акти перевірок, направлення на перевірку, повідомлення про перевірку, законодавством про рекламу не передбачено.

Відповідно до Закону №270/96-ВР, на відміну від Закону України "Про захист прав споживачів", органам у справах захисту прав споживачів не надано право здійснювати планові та позапланові заходи державного нагляду: перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші подібні дії.

Згідно з ст.1 Закону №270/96-ВР реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною першою статті 16 Закону №270/96-ВР передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.7 ст.8 Закону №270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №270/96-ВР реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Приписами ч.6 ст.9 Закону №270/96-ВР визначено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003, визначено, що:

спеціальні конструкції тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами;

вивіска чи табличка елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Так, представником відповідача під час нового розгляду справи було надано пояснення, в яких вказано, що виходячи із визначення терміну "реклама", Держпродспоживслужба здійснює контроль за розповсюдженням саме інформації, а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами. Розповсюдження реклами має необов`язковий, періодичний характер: вона може розповсюджуватися як один день, один місяць, так і зовсім не розповсюджуватися, а отже з огляду на вищевикладені норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» слід дійти висновку про те, що останні не можуть поширюватися на норми Закону України "Про рекламу" в частині проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Суд враховує зазначені пояснення представника відповідача проте зазначає, що ухвалою суду від 25.10.2021 року судом, зокрема, витребувано від Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області належним чином засвідчені копії доказів, що послугували підставою для проведення перевірки діяльності ОСОБА_1 , припису №19 від 28 жовтня 2016 року, а також інформації від Харківської міської ради про невиконання ФО-П ОСОБА_1 вимог припису №19 від 28 жовтня 2016 року на усунення порушень у визначений строк; витребувані докази зобов`язано надати безпосередньо до канцелярії суду у строк до підготовчого засідання.

Водночас, суд наголошує на обставинах того, що до висновку про необхідність витребування від відповідача зазначених доказів суд дійшов з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.09.2021 року та які враховуючи приписи ч.5 ст. 353 КАС України є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання ухвали суду від 25.10.2021 року в частині витребування доказів представником відповідача було надано пояснення, в яких вказано, що підставою для здійснення контролю щодо дотримання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог Закону №270/96-ВР слугувало рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.03.2017 № 145 з додатком «Перелік конструкцій зовнішньої реклами, які підлягають демонтажу». Вказане рішення було надіслано на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області у відповідності до вимог п. 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, яким передбачено, що у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк. У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 45 зазначених Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють, зокрема, виконавчі органи міських рад та інші органи відповідно до законодавства. Таким чином, представником відповідача зазначено, що з огляду на п. 46 Типових правил. Виконавчий комітет Харківської міської ради надіслав на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області рішення від 01.03.2017 № 145 в зв`язку з невиконанням припису від 28.10.2016 № 19. Вказаний припис на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області не надавався. При цьому, представником відповідача у наданих під час розгляду справи поясненнях було зазначено, що копія рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.03.2017 № 145 надана до Харківського окружного адміністративного суду разом з адміністративним позовом про стягнення штрафу у сумі 1700,00 грн.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що приписами ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, слід діти висновку, що саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Матеріали справи свідчать на користь того, що спірним у даній справі рішенням відповідача на позивача накладено штраф за встановлене порушення законодавства про рекламу, а саме: розміщення реклами без наявності дозволу Харківської міської ради на розміщення зовнішньої реклами у відповідності до ч.7 ст.27 Закону України «Про рекламу».

В той же час, Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 року було викладено висновки стосовно того, що з огляду на встановлене порушення судам необхідно встановити чи є назва кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, рекламою або вивіскою.

Отже, враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне вказати, що у даному випадку спірне рішення не містить в собі обґрунтувань або висновків відповідача стосовно того з яких саме підстав відповідач дійшов висновку про те, що назва кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є зовнішньою рекламою у відповідності до ч.7 ст.27 Закону України «Про рекламу».

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність можливості надання у такому випадку оцінки рішенню відповідача з огляду на відсутність у такому належних та достатніх обґрунтувань щодо встановлення порушення відповідачем норм діючого законодавства.

Водночас, суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що назва кіоску " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не може вважатися рекламою, оскільки не містить таких ознак, передбачених приписами Закону №270/96-ВР, призначеність формування або підтримання обізнаності споживачів реклами та їх інтерес щодо особи чи товару, оскільки назва кіоску "Сластена" не дає підстав для формування чи підтримання в будь-якій особі обізнаності щодо товару чи особи з огляду на відсутність прив`язки такої назви до певних товарів чи осіб.

Відтак, суд зазначає, що у даному випадку рішення в.о. начальника інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області №32 від 20.06.2017 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу не може вважатися таким, що прийнято у відповідності, у порядку і у спосіб визначений законодавством, а також обґрунтовано.

Доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття такого рішення відповідачем до суду надано не було та самостійно судом в рамках нового розгляду справи не встановлено.

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать на користь протиправності рішення в.о. начальника інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області №32 від 20.06.2017 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню.

Стосовно доводів позивача щодо дотримання відповідачем вимог ст.256 Кодексу України про адміністративного правопорушення суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відтак, з аналізу вищевказаної норми слід дійти висновку про те, що вказана норма розповсюджується та стосуються правовідносин, що виникли в результаті адміністративного правопорушення, натомість у даній справі правовідносини стосувалися порушень законодавства про рекламу.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування у даному випадку положень Кодексу України про адміністративного правопорушення.

Отже, відповідачем не було доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, а отже вимоги останньої є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (пр. Науки, 40, 6 пов., м. Харків, 61166) про скасування рішення задовольнити.

Взнати протиправним та скасувати рішення в.о. начальника інспекції України з питань захисту прав споживачів у Харківській області №32 від 20.06.2017 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.