Справа № 640/7561/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7561/21Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів від 04.03.2021 №223, від 09.03.2021 №295о/с поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчих підрозділів від 04.03.2021 №223 в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади до старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теримки-1" та "Теремки-2") Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві капітана поліції ОСОБА_1 (0053141);

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління національної поліції у місті Києві від 09.03.2021 №295 о/с в частині призначення капітана поліції ОСОБА_1 (0053141) інспектором слідчого відділу Солом`янського управління поліції, звільнивши її з посади старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївського управління поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теримки-1" та "Теремки-2") Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції з 09.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що не погоджується із застосуванням до неї дисциплінарного стягнення, оскільки не вчиняла дисциплінарного проступку, за який передбачено такий вид дисциплінарної відповідальності, як звільнення з посади, а службове розслідування та Висновок від 22.02.2021, результати якого стали підставою для звільнення позивача проведено з порушенням вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а тому позивач вважає наказ від 04.03.2021 №223 та наказ від 09.03.2021 №295 о/с протиправними та незаконними. На думку позивача, звільнення її з посади, яке є одним із крайніх заходів дисциплінарного впливу, застосовано за відсутності правових підстав, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності. Звільнення позивача із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого проступку, а відповідачем при прийнятті рішення чітко не визначено і не обґрунтовано застосування саме одного із найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що на час її притягнення до дисциплінарної відповідальності та її звільнення, вона відносилась до категорії жінок, на яких розповсюджується положення частини третьої статті 184 КЗпП України, оскільки на момент звільнення, остання була вагітною, а звільнення вагітних жінок з урахуванням зазначених положень Закону не допускається. Крім того, позивач не мала можливості реалізувати надані їй законом права, у зв`язку з тим, що під час написання пояснень не була повідомлена про проведення саме службового розслідування стосовно позивача. Також строки його проведення не були відомі. Позивачем зауважено, що у період з 19.02.2021 по 23.02.2021 вона перебувала на лікуванні у відділенні гінекології та репродуктивного здоров`я КНП "Київський міський пологовий будинок №2" во КМР (КМДА), діагноз: вагітність І 13-14 тижнів, загрозливий аборт. Також позивач звернула увагу на те, що службове розслідування, за результатами якого було винесено оскаржуваний наказ, проводилося з 18.02.2021 по 22.02.2021, тобто під час відсутності на роботі. Із наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18.02.2021 року №327 "Про призначення та проведення службового розслідування", позивача не ознайомлювали та не повідомляли про винесення останнього. На думку позивача, звільнення її з посади, яке є одним із крайніх заходів дисциплінарного впливу, застосовано за відсутності правових підстав, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності. Звільнення позивача із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого проступку, а відповідачем при прийнятті рішення чітко не визначено і не обґрунтовано застосування саме одного із найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 2 статті 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на перебування членнів колегії у відпустці та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 прийнята на службу в органах внутрішніх справ відповідно до Наказу від 31.05.2013 №392 о/с.

В подальшому, на підставі наказу Головного управління Національної поліції від 01.04.2020 №289 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Разом з тим, на адресу заступника Голови - начальника ГУ НП у м. Києві генерала поліції третього рангу Андрія Кришенка надійшла доповідна записка заступника начальника СУ ГУ НП у м. Києві полковника поліції Артема Лашко від 17.02.2021, з якої вбачається, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції знаходилося кримінальне провадження №0002779, розпочате 06.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України. За результатами розслідування слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. За фактом неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002779 працівниками слідчого відділу Голосіївського управління поліції, на думку заступника начальника СУ ГУ НП у м. Києві полковника поліції Артема Лашко, варто призначити службове розслідування, за результатами якого, за наявності підстав, до винних осіб вжити заходів дисциплінарного характеру.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18.02.2021 №327 за викладеними у доповідній записці від 17.02.2021 для проведення службового розслідування утворено дисциплінарну комісію, якій слід провести службове розслідування у встановленому порядку.

За наслідками проведеного службового розслідування за фактом порушень, допущених окремими працівниками слідчого відділу Голосіївського управління поліції дисциплінарною комісією складено висновок від 22.02.2021, яким:

- службове розслідування за фактами неналежного розслідування окремими працівниками слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві кримінального провадження № 0002779 закінчено;

- відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, уважати такими, що підтвердились;

- за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 38, п. 8 ч. 2 ст. 40, ст.ст. 110 та 282, ч.ч. 4 і 6 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, пунктів 2 та З Розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, п. 3 ч. 2 Розділу І, п. 3 ч. 4 розділу II та п. 1 розділу VII Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, а також підпункту 1 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617- VIII, під час розслідування кримінального провадження № 0002779 до старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 (0053141) застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

На підставі вказаного висновку, за наслідками розгляду матеріалів дисциплінарного провадження щодо позивача відповідачем прийнято наказ від 04.03.2021 №223 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчих підрозділів, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 09.03.2021 №295 о/с згідно з пунктом 3 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1 призначено інспектором слідчого відділу Солом`янського управління поліції з посадовим окладом 2500 гривень, установивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції, звільнивши її з посади старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремкк-2") Голосіївського управління поліції. Підстава: наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 04 березня 2021 року №223 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчих підрозділів".

Із вказаними наказами відповідача позивач не погоджується, оскільки вважає, що не вчиняла дисциплінарного проступку, за який передбачено такий вид дисциплінарної відповідальності, як звільнення з посади, а службове розслідування та Висновок від 22.02.2021, результати якого стали підставою для звільнення позивача, проведено з порушенням вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а тому просить Накази від 04.03.2021 №223 та від 09.03.2021 №295 о/с скасувати та поновити на посаді, з якої її звільнено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про відсутність складу дисциплінарного проступку не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки Дисциплінарна комісія встановила, що в даному випадку вчинено діяння, несумісне з його посадою, позивачем скоєно проступок, який виразився в порушенні вимог ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 38, п. 8 ч. 2 ст. 40, ст.ст. 110 та 282, ч.ч. 4 і 6 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, пунктів 2 та 3 Розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, п. 3 ч. 2 Розділу І, п. З ч. 4 розділу II та п. 1 розділу VII Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, а також підпункту 1 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617- VIII, під час розслідування кримінального провадження № 0002779. При цьому, судом першої інстанції враховано, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є винятковим правом органу, де особа проходить публічну службу в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, щодо якої має бути застосовано таке стягнення.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Принципи етики для працівників МВС визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законові України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини першої та третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

При цьому у частині першій статті 18 Закону №580-VIII визначені обов`язки поліцейського, а саме: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За приписами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 14, частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Згідно з частиною 1 статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Згідно з частиною 3 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не спростовано, що у доповідній записці заступника начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві полковника поліції Артема Лашка зазначено про факти неналежного розслідування окремими працівниками слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві кримінального провадження № 0002779.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18.02.2021 № 327 на підставі доповідної записки заступника начальника слідчого управління ГУНП у м. Києві від 17.02.2021 призначено службове розслідування.

За результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 0002779, а також відомостей ЄРДР стосовно вказаного кримінального провадження встановлено численні факти грубого порушення старшим слідчим Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 вимог ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 38, п. 8 ч. І ст. 40, ст.ст. 110 та 282, ч.ч. 4 і 6 ст. 284 КПК України, пунктів 2 та 3 Розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, п. 3 ч. 2 Розділу І, п. 3 ч. 4 розділу II та п. 1 розділу VII Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, а також підпункту 1 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VIII.

Позивач зазначає, що вона не мала можливості реалізувати надані їй законом права, у зв`язку з тим, що під час написання пояснень не була повідомлена про проведення стосовно неї службового розслідування.

Так, згідно з пунктами 1-4 розділу V Порядку проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 14 розділу V Порядку під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди на обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних. Пояснення поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб може фіксуватися на бланку пояснення, зразок якого наведена в додатку до цього Порядку.

Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не спростовано, що в ході судового розслідування від позивача відбиралися письмові пояснення (від 18.02.2021), оформлені за зразком, наведеним в додатку до Порядку, що спростовує доводи позивача про невідібрання таких пояснень.

Наведене також підтверджує, що позивач була таким чином повідомлена про проведення вищевказаного розслідування, тому доводи про те, що її не було повідомлено про проведення цього службового розслідування не беруться до уваги.

Щодо перебування позивачки з 19.02.2021 по 23.02.2021 на лікуванні у відділенні гінекології та репродуктивного здоров`я КНП "Київський міський пологовий будинок №2" та проведення службового розслідування під час відсутності останньої на роботі відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №25/2 від 23.02.2021, суд зазначає, що за приписами частини третьої статті 21 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" перебування поліцейського на лікарняному чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів звертає увагу, що обмежень щодо проведення службового розслідування відносно особи, яка перебуває на лікуванні не визначено.

Як вбачається з наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві від 04.03.2021 №223 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчих підрозділів", у ході службового розслідування з`ясовано, що старший слідчий Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_1 розслідувала кримінальне провадження №0002779, розпочате 06.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України.

За результатами вивчення у слідчому управлінні матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено численні факти грубого порушення старшим слідчим ОСОБА_1 вимог Кримінального процесуального кодексу України та Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298.

Так, 16.06.2020 та 03.10.2020 відповідно, без винесення постанов про закриття кримінального провадження та про перекваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, старший слідчий ОСОБА_1. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань вносила відомості про прийняття указаних рішень.

Крім того, 27.07.2020 та 03.10.2020 старший слідчий ОСОБА_1. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань внесено відомості про відновлення досудового розслідування у закритому провадженні, однак фактично в матеріалах кримінального провадження будь-які постанови органів прокуратури чи суду про скасування постанов про закриття кримінального провадження відсутні. Разом з тим, як показало вивчення кримінального провадження № 0002779, старший слідчий ОСОБА_1 за весь час досудового розслідування провела лише 1 слідчу (розшукову) дію.

Так, всупереч Прикінцевим та перехідним положенням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", старший слідчий ОСОБА_1 кримінальне провадження № 0002779 не направила до Київської місцевої прокуратури № 1 для визначення в ньому підслідності за відділом дізнання Голосіївського управління поліції.

Зазначені порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України та Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, які допущені старшим слідчим ОСОБА_1 під час розслідування вказаного кримінального провадження, стали можливими внаслідок відсутності контролю за її роботою з боку начальника відділення СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 та на той час тимчасово виконуючого обов`язки начальника СВ Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 .

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що у своїх пояснення від 18.02.2020 позивачем не було спростовано висновків, про які зазначено в наказі Головного управління Національної поліції у місті Києві від 04.03.2021 №223.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані накази видані на підставі висновку дисциплінарної комісії за результатами проведеного службового розслідування від 22.02.2021.

Службове розслідування було проведено за фактом порушень, допущених позивачем під час виконання свої обов`язків.

Отже, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Позивач зауважила, що на час її притягнення до дисциплінарної відповідальності та її звільнення, вона відносилась до категорії жінок, на яких розповсюджується положення частини третьої статті 184 КЗпП України, оскільки на момент звільнення, остання була вагітною, а звільнення вагітних жінок з урахуванням зазначених положень Закону не допускається.

Судом першої інстанції звернуто увагу на позицію Верховного Суду викладеній у постанові від 24.07.2019 по справі №820/3205/16, де звернуто увагу на те, що питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Частиною 3 статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Судом першої інстанції звернуто увагу, що наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 04.03.2021 №223 її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з посади старшого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві капітана поліції, проте наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 09.03.2021 №295о/с позивача було призначено на посаду інспектора слідчого відділу Солом`янського управління поліції, звільнивши її з посади старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївського управління поліції.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що фактично позивачку переведено на іншу посаду в управлінні поліції, отже фактично позивача звільнено з займаної посади, а не з управлінні поліції взагалі.

Посилання позивача на судову практику Верховного Суду (постанови від 23.01.2019 №826/26414/15, від 10.05.2019 №826/26541/15, від 11.10.2019 №821/73/16, від 16.05.2018 №759/19440/15-ц) з приводу обставин щодо звільнення працівників в період вагітності є необґрунтованим, адже у наведених справах вирішувались спори щодо звільнення працівників міліції (поліції) під час скорочення штату, а не притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Проте, у справі, яка перебуває в провадженні апеляційного суду до позивача був застосований інший вид стягнення - звільнення з посади, а не зі служби, а тому обставини, встановлені у вищезазначенах постановах Верховного Суду у вищезазначених справах не є подібними до спірних правовідносин.

Щодо посилання апелянта про відсутність складу дисциплінарного проступку, колегія суддів відхиляє, оскільки під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем скоєно проступок, який виразився в порушенні вимог ст. 2, ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 38, п. 8 ч. 2 ст. 40, ст.ст. 110 та 282, ч.ч. 4 і 6 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, пунктів 2 та 3 Розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, п. 3 ч. 2 Розділу І, п. 3 ч. 4 розділу II та п. 1 розділу VII Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, а також підпункту 1 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617- VIII, під час розслідування кримінального провадження № 0002779.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович