Справа № 640/22015/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 27 лютого 2020 року № ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби в м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік у розмірі 11224,56 грн.;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачену до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік у розмірі -11224,56 грн;

- стягнути на користь позивача судові витрати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2020 року № , прийняте Головним управлінням Державної податкової служби в місті Києві;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС вернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти отримані позивачем за договором по кредиту від 10 грудня 2013 року № 014/0040/82/0550140 не відповідають ознакам іпотечного житлового кредиту, які визначені підпунктом 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскільки кошти отримані для погашення заборгованості за первісним кредитним договором, а не придбання житла за іпотечним житловим кредитом, отже позов в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби в м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік у розмірі 11224,56 грн., та зобов`язання вчинити вказані дії задоволенню не підлягає, разом з тим, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2020 року № винесене за наслідками податкової перевірки, якою не встановлено заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, оскільки зазначене позивачем у податковій декларації податкове зобов`язання вже сплачене з врахуванням суми, визначеної як податкова знижка, з огляду на що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби в місті Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2018 рік, за результатом якої складено акт від 30 січня 2020 року №722/26-15-33-20-21 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено, що у позивача відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками звітного (податкового) 2018 року, оскільки відповідно до пункту 2 додаткової угоди від 07 вересня 2018 року №014/0040/82/0550140/81-1/29845 до кредитного договору від 10 грудня 2013 року №014/0040/82/0550140 - надання кредиту здійснюється на підставі цього договору в дату надання кредиту у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) суми кредиту на поточний рахунок позичальника, вказаний в пункті 1.9 Договору, з метою їх подальшого переказу на рефінансування кредиту в Публічному акціонерному товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», отриманого на придбання у власність квартири, що є предметом іпотеки, при дотримання наступних умов.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2020 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 11 224,56 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 29 травня 2020 року скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи вказане вище податкове повідомлення - рішення, дії відповідача щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту14.1.87 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п`ять повних календарних років для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу

У відповідності до підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання - це документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 Податкового кодексу України визначено, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Нормами підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 Податкового кодексу України визначено підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Згідно підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 Податкового кодексу України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Пунктом 166.3 статті 166 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.

Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 ст. 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу (підпункт 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України).

Щодо наявності правових підстав для нарахування податкової знижки за договором кредиту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено з Акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» договір віл 27 травня 2013 року №24785-ФО/2013/21, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати позивальнику (позивачу) кредитні кошти (далі - Кредит) у сумі 399997,77 грн на цілі, зазначені у пункті 1.3 цього договору, а позичальник зобов`язується прийняти кредит використати його за цільовим призначенням, та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Відповідно до пункту 1.3 зазначеного договору кредит надається на придбання наступного об`єкту нерухомості: придбання у власність квартири АДРЕСА_1 (секція 1, 2, 3, 4) 4 черга будівництва, 2-ий мікрорайон житлового масиву Позняки у Дарницькому районі міста Києва.

На забезпечення виконання названого кредитного договору, між позивачем (іпотекодавець-1) та публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення заставної від 07 травня 2013 року, відповідно до якого, цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору від 27 травня 2013 року №24785-ФО/2013/31. Предметом іпотеки є майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , та сама квартира після здачі в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів.

Також, 12 грудня 2012 року між громадянином ОСОБА_1 з однієї сторони та Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" (одержувач) з другої сторони, укладено договір №635 про обслуговування коштів для будівництва (придбання) доступного житла.

Відповідно до умов цього договору, згідно із Порядком забезпечення громадян доступним доступним житлом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2009 № 140, та Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки для будівництва доступного житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 року №193. Кредит надається в Порядку та на умовах, визначених кредитним договором від 27 травня 2013 року №24785-ФО/2013/31.

На підставі пункту 2.8 договору, внесок, який Сторона 2 повинна сплатити за рахунок власних коштів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла (майнових прав), до надання банком кредиту визначено у розмірі 616 166,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачем, як громадянином, який потребує поліпшення житлових умов, було придбано квартиру (об`єкт інвестування) АДРЕСА_2 за державною програмою.

10 грудня 2013 року позивачем укладений Кредитний договір № 014/0040/82/0550140 з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», за умовами якого банк зобов`язався надати кредитні кошти у сумі 380 000,00 грн., встановлено фіксований розмір процентної ставки на рівні 16.8 %, кінцевий термін повернення до 10 грудня 2026 року.

10 грудня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» був здійснений повний розрахунок з Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» по Кредитному договору № 24785-ФР/2013/31 від 27 травня 2013 року (меморіальний ордер № 1 від 10 грудня 2013 року, довідка від Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» № 69/7/50-42 від 11 грудня 2013 року та лист від Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» від 11 листопада 2013 року № Р-1-В49/980).

Також, 10 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та членами родини позивача для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним Договором укладений Іпотечний договір, відповідно до умов якого квартира АДРЕСА_4 була передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль», ринкова вартість предмету іпотеки визначена у розмірі 842 682,00 грн.

Отже, договір від 10 грудня 2013 року № 014/0040/82/0550140 укладений фактично для погашення заборгованості за первісним кредитним договором, а не на придбання житла за іпотечним житловим кредитом.

Так, вимоги до іпотечного договору визначені у статті 18 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно часини 5 статті 18 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

З урахуванням колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що кошти отримані позивачем за договором по кредиту від 10 грудня 2013 року № 014/0040/82/0550140 не відповідають ознакам іпотечного житлового кредиту, які визначені підпунктом 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскільки кошти отримані для погашення заборгованості за первісним кредитним договором, а не придбання житла за іпотечним житловим кредитом, отже позов в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби в м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік у розмірі 11224,56 грн., та зобов`язання вчинити вказані дії задоволенню не підлягає.

У свою чергу, відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Отже, податковим законодавством передбачено виключний перелік підстав для винесення податкового повідомлення-рішення.

Матеріали справи свідчать, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2020 року № винесене за наслідками податкової перевірки, якою не встановлено заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, оскільки зазначене позивачем у податковій декларації податкове зобов`язання вже сплачене з врахуванням суми, визначеної як податкова знижка, з огляду ну що колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності скасування спірного податкового повідомлення - рішення.

Зміст апеляційної скарги відповідача зводиться до цитування норм податкового кодексу без зазначення жодної підстави щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 20 грудня 2022 року.