Справа № 320/11310/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Справа №320/11310/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною бездіяльності, скасування арешту,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач, ДВС), в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту накладеного у 2007 році на належне ОСОБА_1 (а саме: АДРЕСА_1 ) при винесенні постанови про повернення виконавчого документа;

- скасувати арешт житлового приміщення, загальною площею 63,6 кв.м., а саме 1/20 частки, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладено на підставі рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень індексний номер: 42879836 від 06.09.2018, реєстраційний номер обтяження 5936265, який виник на підставі постанови ДВС Києво-Святошинського району управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АК 627186, винесеної 17.08.2007.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, інформація про виконавчі провадження, які перебувають або перебували у ДВС щодо стягнення з ОСОБА_1 та відносно обтяження від 30.10.2007 відсутні. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач встановив, що на його власне майно 1/20 частки квартири накладено арешт та оголошено заборону на відчуження постановою ДВС від 17.08.2017 за номером запису 27804089. Про відкрите виконавче провадження у 2007 році позивачу не було відомо, як не було відомо про накладення арешту на його майно. На звернення до ДВС, ОСОБА_1 отримав відповідь, що відомості про накладення арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження №АК 627186 від 17.08.2017 відсутні, проінформовано про неможливість виконавчою службою вчинення виконавчих дій щодо зняття арешту з майна та роз`яснено положення п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття арешту за рішенням суду. Оскільки відсутні відносно позивача будь-які виконавчі провадження, арешт майна та заборона на його відчуження втратила свою актуальність, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

12.12.2022, ухвалою суду відкрито провадження у справі та ухвалено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні та у порядку, визначеному ст. 287 КАС України.

Справу призначено до розгляду на 21.12.2022 у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів.

Вказана ухвала суду надіслана сторонам по справі.

Станом на 22.12.2022 від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву з викладеною правовою позицією щодо заявлених позовних вимог. Відповідач отримав ухвалу суду належним чином, за допомогою засобів електронного зв`язку 12.12.2022, що підтверджується наявною у справі довідкою.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 312604489 від 18.10.2022 вбачається, що постановою ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 17.08.2017 АК 627186 (за номером запису 27804089) накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Підстава внесення такого запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42879836 від 06.09.2018 .

За відомостями про реєстрацію до 01.01.2013 вбачається відомості щодо Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5936265, 30.10.2007.

Арешт накладено на частину квартири загальною площею 63,6 кв.м., а саме 1/20 частки, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданої відповіді ДВС від 19.10.2022 на звернення позивача встановлено, що згідно отриманої пошукової інформації з допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що інформація про виконавчі провадження, які перебувають чи перебували у Відділі щодо стягнення з ОСОБА_1 відносно обтяження від 30.10.2007, у зв`язку з тим, що функціонування реєстрів виконавчих проваджень введено з 2013 року та оскільки відомості про виконавчі провадження на підставі яких накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження №АК 627186 від 17.08.2017 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відсутні, проінформовано про неможливість виконавчою службою вчинення виконавчих дій щодо зняття арешту з майна та роз`яснено положення п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зняття арешту за рішенням суду.

Вирішуючи дану справу суд зазначає слідуюче.

Закон України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» втратив чинність 05.01.2017 з набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 6 вказаного Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 50 Закону № 606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника.

Разом з тим, відповідач у листі від 19.10.2022 зазначає, що відомості про виконавчі провадження які перебувають чи перебували у ДВС щодо стягнення з ОСОБА_1 відносно обтяження від 30.10.2007 відсутні, оскільки функціонування реєстрів виконавчих проваджень було введено з 2013 року.

Згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 (чинного в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №2274/5), відлік строків зберігання документів, діловодство яких завершено у поточному році, починається з 1 січня кожного наступного року. Наприклад, справи з трирічним строком зберігання, закінчені у 2008 році, підлягають знищенню не раніше 1 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 9.10 Порядку Порядок №2274/5 документи органу державної виконавчої служби через закінчення строків їх зберігання підлягають знищенню.

Таким чином, знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.

У свою чергу, ст. 38 Закону № 606-XIV установлено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії,

необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Частинами першою, другою статті 50 Закону № 606-XIV в редакції з 09.03.2011 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.1 ст. 40 чинного Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), припинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що виконавче провадження, у межах якого було прийнято спірну постанову, мало бути знищено, відомості щодо будь-яких виконавчих проваджень по відношенню до позивача відсутні, суд дійшов висновку, що відповідачем при завершенні виконавчого провадження не застосовано наслідки, встановлені ст. 38 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» та ст. 50 вказаного Закону України № 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла з 09.03.2011.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що чинність арешту у даному випадку є безпідставною.

Відповідно, ч. 4 ст. 59 чинного Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У свою чергу, ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи, що відповідачем не заперечується відсутність будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 у ДВС, виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно позивача, у зв`язку з його завершенням без застосування передбачених Законом наслідків завершення такого виконавчого провадження, мало бути знищене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, відповідно до ст. 59 Закону № 1404-VIII, є визнання неправомірною бездіяльність ДВС щодо не зняття арешту накладеного у 2007 році на належну частину майна, а саме 1/20 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання ДВС вчинити виконавчі дії по зняттю арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК 627186 від 17.08.2007.

Суд зазначає про відсутність законодавчих підстав для винесення судом рішення про скасування спірного арешту з обставин повернення виконавчого документу стягувачу виходячи із застосування в даному спорі положень ст. 38 Закону № 606-XIV, ст. 50 вказаного Закону № 606-XIV в редакції, що діяла з 09.03.2011 та ч. 5 ст. 59 чинного Закону № 1404-VIII.

Відповідно судом не встановлено обставини повернення виконавчого документу стягувачу згідно ст. 48 Закону № 606-ХІV, що позивач вважає як підстава для скасування арешту. В даному випадку, судом підлягають врахування обставини закінчення виконавчого провадження та знищення матеріалів такого виконавчого провадження у відповідності до строків, визначених законодавством, дотримання яких є обов`язком ДВС, у зв`язку з чим суд вважає безпідставним посилання позивача на ст. 30 Закону № 606-ХІV в даному спорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 496,20 грн.

У зв`язку із відсутністю 21.12.2022 електропостачання в приміщенні Київського окружного адміністративного суду повний текст рішення суду виготовлено та підписано 22.12.2022.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 246, 257, 262, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту накладеного постановою АК 627186 від 17.08.2007 Державної виконавчої служби Києво-Святошинського району управління юстиції на належну ОСОБА_1 частку 1/20 нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановою АК 627186 від 17.08.2007 Державної виконавчої служби Києво-Святошинського району управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 5936265 від 30.10.2007.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.