Справа № 200/11352/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року справа №200/11352/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Міронова Г.М., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. у справі № 200/11352/21 (головуючий І інстанції суддя Череповський Є.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ ТРАСТ-КОМПАНІ" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт траст-компані» до Одеської митниці, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ ТРАНС-КОМПАНІ» митної вартості № UA 500500/20221/200052/2 від 09.08.2021.

- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ ТРАНС-КОМПАНІ» митної вартості № UA 500500/2021/200056/2 від 11.08.2021.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. у справі № 200/11352/21 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ ТРАНС-КОМПАНІ» митної вартості № UA 500500/20221/200052/2 від 09.08.2021.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування Товариству з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ ТРАНС-КОМПАНІ» митної вартості № UA 500500/2021/200056/2 від 11.08.2021.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці Держмитслужби разом з митними деклараціями (МД) містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформлені товарів за заявленою декларантом або уповноваженою особою митною вартістю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, де зазначено, що скаржник не навів достатніх та допустимих доказів правомірності свого рішення. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТ ТРАСТ-КОМПАНІ» (ідентифікаційний код 42495453) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Видами діяльності позивача за КВЕД визначено: 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний); 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 52.10 Складське господарство; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

Відповідач Одеська митниця (відокремлений підрозділ Держмитслужби), є суб`єктом владних повноважень, який в цих правовідносинах реалізує надані йому Митним кодексом України повноваження.

11.05.2021 між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір доручення № 01/05-21, копія якого наявна в матеріалах справи. Умовами наведеного договору передбачено надання виконавцем за дорученням та від імені замовника послуг з митного оформлення вантажу.

На підставі умов зазначеного договору ФОП ОСОБА_1 надавалися в інтересах позивача митні декларації для здійснення митного оформлення товарів позивача, обставини подання яких наведені нижче.

09.08.2021 декларантом позивача ФОП ОСОБА_1 надано до ВМО № 2 Митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці ЕМД UА500500/2021/207077. Згідно цієї декларації до митного оформлення пред`явлено товар № 1 (код товару ) вартістю 71332,00 доларів США, товар № 2 (код товару ) вартістю 3562,60 доларів США, товар № 3 (код товару ) вартістю 113,25 доларів США. В графі 31 митної декларації зазначені кількість та розпізнавальні особливості пред`явленого до митного оформлення товару.

Разом із митною декларацією, декларантом позивача надані наступні документи: пакувальний лист RS -PL- 05062021 від 05.06.2021 р., рахунок-фактура (інвойс) - RS - ITC - 05062021 від 05.06.2021 р., коносамент - WMS21060464 від 13.06.2021 р., автотранспортна накладна - 1899 від 06.08.2021 р., декларація про походження товару - RS - ITC - 05062021 від 05.06.2021 р., рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 2383 від 06.07.2021 р., документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 1899 від 06.07.2021 р., доповнення до зовнішньоекономічного контракту додаткова . угода б/н від 27.12.2019 р., доповнення до зовнішньоекономічного контракту - Специфікація № 39 від 05.06.2021 р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу подання якого для митного оформлення не супроводжується - ІТС-003 від 08.10.2018 р., договір про надання послуг митного брокера № 01/05-21 від 11.05.2021, договір (контракт) на перевезення 07.10.2018/2570Д від 07.10.2018 р., інші некласифіковані документи вагова № РК-34311952 від 03.08.2021 р., довіреність №01/05 від 20.05.2021 р., тех. опис від 09.08.2021 р.

09.08.2021 о 17 год. 05 хв. інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» складено повідомлення декларанту про необхідність надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості: виписки з бухгалтерської документації; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; експортної митної декларації; каталогів, специфікацій, прайс -листів виробника товару.

09.08.2021 декларант позивача листом за № 09/08 повідомив про неможливість надання додаткових документів та прохання прийняти рішення на підставі наданих до митної декларації документів.

Повідомленням від 09.08.2021 о 17 год. 29 хв. декларанта позивача проінформавано про коригування митної вартості товару за резервним методом через ненадання декларантом витребуваних митним органом документів.

09.08.2021 відповідачем прийнято рішення по коригування митної вартості № UA500500/2021/200052/2, яким збільшено митну вартість товару № 1 (код ) до 139679,07 доларів США (6,2600 доларів США вартість за одиницю), товару № 2 (код ) до 7880,44 доларів США (7,1500 доларів США вартість за одиницю). В рішенні зазначено, що митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) - за резервним методом. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що по товару № 1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим - 6,26 дол. США за кг ваги нетто (МД від 02.08.2021 № UA500080/2021/202159); по товару № 2 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим - 7,15 дол. США за кг ваги нетто (МД від 11.06.2021 № UA500020/2021/21203). Того ж дня прийнято картку відмови № UA 500500/2021/00557.

09.08.2021 з метою випуску ввезеного товару у вільний обіг декларант позивача надав до Одеської митниці ЕМД UА 500500/2021/207187 із врахуванням відкоригованої відповідачем митної вартості.

11.08.2021 декларантом позивача ФОП ОСОБА_1 надано до ВМО № 2 Митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці ЕМД UА500500/2021/207499. За цією декларації до митного оформлення пред`явлено товар № 1 (код товару ) вартістю 47033,8000 доларів США, товар № 2 (код товару ) вартістю 484,8000 доларів США. В графі 31 митної декларації зазначені кількість та розпізнавальні особливості пред`явленого до митного оформлення товару.

Разом із митною декларацією, декларантом позивача надані наступні документи: пакувальний лист PL-ITC - 20062021 від 20.06.2021 р., рахунок-фактура (інвойс) - ITC -СІ- 20062021 від 20.06.2021 р., коносамент - WMS21062615А від 30.06.2021 р., автотранспортна накладна - 2177/1 від 10.08.2021 р., декларація -ITC-СІ- 20062021 від 20.06.2021 р., рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 2580 від 19.07.2021 р., документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 2177.1 від 19.07.2021 р., доповнення до зовнішньоекономічного контракту - додаткова угода б/н від 30.12.2019 р., доповнення до зовнішньоекономічного контракту - Специф № 27 від 20.06.2021 р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу - ІТС-006 від 22.10.2018 р., договір про надання послуг митного брокера № 01/05-21 від 11.05.2021, договір (контракт) на перевезення 07.10.2018/2570Д від 07.10.2018 р., вагова №РК-34350443 від 04.08.2021 р., довіреність №01/05 від 20.05.2021 р., тех.опис від 11.08.2021 р.

11.08.2021 о 14 год. 14 хв. інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-внутрішній» складено повідомлення декларанту про необхідність надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості: виписки з бухгалтерської документації; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями; експортної митної декларації; каталогів, специфікацій, прайс-листів виробника товару.

11.08.2021 декларант позивача листом за № 11/08 повідомив про неможливість надання додаткових документів та прохання прийняти рішення на підставі наданих до митної декларації документів.

Повідомленням від 11.08.2021 о 14 год. 39 хв. декларанта позивача повідомлено про коригування митної вартості товару за резервним методом через ненадання декларантом витребуваних митним органом документів.

11.08.2021 відповідачем прийнято рішення по коригування митної вартості № UA500500/2021/200056/2, яким збільшено митну вартість товару № 1 (код ) до 92486,82 доларів США (6,2800 доларів США вартість за одиницю), товару № 2 (код ) до 1077,93 доларів США (7,1500 доларів США вартість за одиницю). В рішенні зазначено, що митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) - за резервним методом. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень митної вартості є більшим товар 1 - МД від 10.08.2021 №UA500020/2021/206439 становить 6,28 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 3,756 дол. США/кг); товар 2 - МД від 07.08.2021 №UA5000110/2021/203586 становить 7,15 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 3,756 дол. США/кг). Того ж дня прийнято картку відмови № UA 500500/2021/00562.

11.08.2021 з метою випуску ввезеного товару у вільний обіг декларант позивача надав до Одеської митниці ЕМД UА 500500/2021/207589 із врахуванням відкоригованої відповідачем митної вартості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

За змістом статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

За правилами частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. При цьому потрібно зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це у свою чергу обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.

Положення частини першої статті 58 Митного кодексу України обумовлюють, що основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому важливо відмітити, що основний метод, не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

За правилами частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зі змісту частини третьої статті 58 Митного кодексу України вбачається: у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Частиною першою статті 53 Митного кодексу України окреслено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України). Саме в рамках приписів частини другої статті 53 Митного кодексу України отримує свою безпосередню формалізацію перелік основних документів для підтвердження належності: а) визначення митної вартості товарів; б) обрання методу визначення митної вартості товарів.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Саме в рамках частини третьої статті 53 Митного кодексу України отримує свою безпосередню формалізацію система додаткових документів, які можуть запитуватися контролюючим органом (факультативний перелік додаткових документів - у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, визначається частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України). При цьому витребування додаткових документів має субсидіарний характер. Всі документи, як основні, так і додаткові, повинні оцінюватися системно. Контролюючий орган не може формулювати власну позицію на одному конкретному документі, при цьому безпідставно не враховуючи інші.

Отже, митним органом можуть бути витребувані додаткові документи : 1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки; 2) якщо такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) якщо такі документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказані обставини є виключними підставами для витребування додаткових документів. Водночас тлумачення таких підстав контролюючим органом без належного обґрунтування є протиправним.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Із системного аналізу приписів Розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

За положеннями пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 Митного кодексу України).

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються.

За змістом частини 6 цієї статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно зі ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відмовою у митному оформленні є письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження (ст. 256 Митного кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11 вересня 2015 року № 689 (далі - Методичні рекомендації).

За правилами п. 6 Розділу II вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу II Методичних рекомендацій).

З оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості вбачається, що підставою для їх прийняття стало виявлення розбіжностей в наданих до митного оформлення документах на підтвердження заявленої митної вартості та відсутність в них всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості здійснено через відсутність в митного органу інформації, необхідної для застосування інших методів визначення митної вартості. Підставою прийняття карток відмови, що оскаржуються позивачем, стало прийняття рішень про коригування митної вартості.

В електронних повідомленнях відповідача про витребування додаткових документів на підтвердження митної вартості та рішеннях про коригування митної вартості, сформованих під час митного оформлення митних декларацій № UА500500/2021/207077 від 09.08.2021, № UА500500/2021/207499 від 11.08.2021 відповідачем зазначено про неможливість проведення перевірки правильності визначення митної вартості самого товару, за умовами договору транспортного експедирування не надано відомості щодо підтвердження витрат, які є складовою митної вартості заявлених товарів; рахунок на оплату фрахту не містить відомостей щодо укладеного договору про надання послуг та калькуляції витрат із включенням до складових митної вартості товарів; невизначення чисельних складових транспортних витрат та невідповідність відомостей довідок про транспортні витрати, за змістом яких транспортні послуги за межами території України не надавалися.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, будь-яке витребування митним органом додаткових документів на підтвердження митної вартості має здійснюватися за наявності законодавчо визначених умов, вимога про надання документів має бути обґрунтованою, декларант або уповноважена ним особа має усвідомлювати яка саме інформація щодо митної вартості потребує встановлення або уточнення.

З матеріалів справи вбачається, що декларант позивача під час митного оформлення надав до митного оформлення: пакувальний лист, рахунок-фактура (інвойс), коносамент, автотранспортну накладну, декларацію про походження товару, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, довідка про транспортні витрати, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу із доповненнями та специфікацією на постачання певної партії товару, договір (контракт) про перевезення, техдокументація або тех. опис (фото) товару.

До митного оформлення позивачем разом із митними деклараціями надавалися контракти з експортером: № ІТС-003 від 08.10.2018, № ІТС-006 від 22.10.2018.

Пункт 2.3 договорів № № ІТС-003 від 08.10.2018, № ІТС-006 від 22.10.2018 передбачає включення до ціни товару вартість тари, упаковки, маркування, завантаження в транспортний засіб відповідно до умов поставки FOB Нингбо (КНР) або на інших умовах, зазначених в специфікаціях до контракту, що є його невід`ємною частиною. Відповідно до пункту 7.3. контрактів, тара, в яку упакований «товар» - разова, безповоротна, входить до вартості «товару». Постачання на умовах FOB Нингбо (КНР) передбачено специфікаціями до цих контрактів.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, посилання на неможливість перевірки обґрунтованості визначення митної вартості самого товару через відсутність інформації про вартість тари, пакування та навантаження, оскільки в даному випадку відповідач вимагає від позивача підтвердження складових ціни товару, а не складової митної вартості. Надані до митного оформлення декларантом позивача документи, зокрема, контракт, специфікація, рахунок на сплати вартості товару не містили розбіжностей щодо ціни товару, та є достатніми для визначення ціни товару як складової митної вартості.

Підпунктами б та в частини 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами та вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Оскільки умовами укладених позивачем договорів, на підставі яких здійснювалося придбання імпортованих товарів, передбачалося включення до ціни вартості тари та упаковки, підстави для визначення їх чисельної складової в ціні ввезеного товару відсутні.

Суд першої інстанції критично поставився до твердження відповідача про недодання до митного оформлення відомостей про повну вартість транспортно-експедиційних послуг. Серед інших документів, доданих до митного оформлення, до митного оформлення надані довідки про транспортні витрати, в яких визначено розмір транспортних витрат. В довідках зазначено, що транспортно-експедиторські послуги за межами території України не надавалися, страхування вантажу не здійснювалось.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем доказів оплати за перевезення, оскільки законодавством України не передбачено втручання митниці у господарські відносини між декларантом та перевізником. Факт оплати чи не оплати за транспортно-експедиційних послуг жодним чином не може вплинути на митну вартість товару. Суд зазначив, що відомостей наданих до митних декларацій довідок про транспортні витрати достатньо для визначення вартості перевезення як складової митної вартості.

Колегія суддів погоджується з такою оцінкою доказів у справі через призму правового регулювання предмету спору.

Отже, на час митного оформлення в митного органу були наявні документи, які б підтверджували митну вартість та її складові, з огляду на що, суд вважає протиправними посилання відповідача на відсутність в наданих до митного оформлення документах відомостей про складові митної вартості товару, через що неможливо здійснити митне оформлення імпортованого позивачем товару за заявленою ним митною вартістю.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Цей принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 КАС України). Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 КАС України).

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією постанов Верховного Суду у справі № 815/5990/16 від 11.06.2020 року, від 11.06.2020 року у справі № 825/456/16, від 18.01.2018 року у справі № 807/3168/14.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимоги у повному обсязі.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І відповідачем не доведено, що, приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, він діяв правомірно.

Згідно п.41 висновку №м11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, 316, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 200/11352/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 200/11352/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Гаврищук

А.В. Гайдар