Справа № 991/6655/22
Суддя: Крикливий В. В.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
Справа № 991/6655/22
Провадження № 2-а/991/9/22
У Х В А Л А

23 грудня 2022 рокумісто Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі: головуючого Крикливого В.В., суддів: Галабали М.В. та Ногачевського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції»,

в с т а н о в и в :

22.12.2022 до Вищого антикорупційного суду (далі - суд) звернулось Міністерство юстиції України (далі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції», та стягнення активів у дохід держави.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову від 20.12.2022 шляхом:

1) заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкта нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, а саме квартири, загальною площею 63,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) заборони органам державної реєстрації прав на транспортні засоби, органам та особам що виконують функції державного реєстратора прав на транспортні засоби вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єктів рухомого майна, належних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, а саме:

- причепу легкового НОМЕР_1 , 2013 року випуску, VIN?код (№ кузова) - НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.05.2013 серії НОМЕР_3 ;

- транспортного засобу SSANG YONG KYRON, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 16.07.2010.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 23.12.2022 відкрито провадження у справі за згаданим вище позовом.

Обґрунтування заяви про забезпечення позову

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_1 є відповідачем у межах даної адміністративної справи та несе відповідальність за прийняття участі у плануванні та підготовці підґрунтя для майбутнього воєнного нападу на Україну, виправдовування та визнання правомірною збройної агресії проти України, окупації території України, вчинення діянь, які відповідно до норм міжнародного права та/або законодавства України мають ознаки військових злочинів, підтримки геноциду та злочинів проти людяності, а також дій, пов`язаних із пропагандою та підтримкою воєнної агресії з боку російської федерації.

Разом з цим, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать вищезазначені активи та які необхідно за наслідками позову по суті стягнути в дохід держави.

Враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, позивач прохає задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Щодо порядку вирішення заяви про забезпечення позову

Процесуальні питання та процедура вирішення заяв про забезпечення адміністративного позову врегульовано главою 10 розділу I «Загальні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Так, частиною 1 статті 154 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову подана Міністерством юстиції України, як позивачем в адміністративній справі. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивачем в адміністративному судочинстві є, в тому числі, суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

У відповідності до положень частини 8 статті 5 Закону України «Про санкції», пункту 1 та підпункту 543 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 за № 228, Міністерство юстиції України уповноважено звертатися до суду з позовами та брати участь у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції».

Відтак, у даній адміністративній справі позивач є суб`єктом владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до суду, тому заява про забезпечення позову надійшла від належного суб`єкта та підлягає подальшому розгляду.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 КАС України письмовим провадження є вирішення окремого процесуального питання в суді першої інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви Міністерства юстиції України про забезпечення позову здійснюється судом за правилами письмового провадження.

Мотиви суду

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку про необхідність її задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У розумінні наведеної норми Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: (1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; (2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; (3) наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; (4) ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; (5) запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Окрім того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 оголошено загальну мобілізацію. Цей Указ затверджений Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX.

У подальшому строк проведення загальної мобілізації та воєнного стану в Україні продовжено до 19.02.2023 включно.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони від 07.09.2022 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (введене в дію Указом Президента України від 07.09.2022 № 637/2022) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, сенатора російської федерації, представника в раді федерації від виконавчого органу державної влади міста Севастополя, застосовано санкцію у вигляді блокування активів.

Згідно із відповіддю Національного агентства з питань запобігання корупції № 403-05/20189-22 від 21.09.2022 відповідач ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, членом ради федерації федеральних зборів російської федерації від законодавчої влади міста Севастополя, РНОКПП НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер особи російської федерації НОМЕР_8.

Також Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило, що ОСОБА_1 брав активну участь в подіях 2014 року, очолюючи Севастопольський спецпідрозділ «Беркут», що призвело до незаконної анексії Криму та Севастополя, де в подальшому він керував міським управлінням федеральної служби військ національної гвардії росії. Крім того, як член ради федерації федеральних зборів російської федерації, ОСОБА_1 ратифікував рішення уряду «договір про дружбу, співпрацю та взаємну допомогу між російською федерацією та донецькою народною республікою та між російською федерацією та луганською народною республікою», а також публічно підтримує війну проти України.

У позовній заяві Міністерство юстиції України стверджує, що радою федерації федеральних зборів російської федерації (далі - рф), сенатором якої є ОСОБА_1 , було схвалено такі «міжнародні» договори і закони рф, як:

-договір «Про дружбу, співробітництво і взаємодопомогу» із так званою «донецькою народною республікою» від 21.02.2022 (постановою № 33?СФ від 22.02.2022);

-договір «Про дружбу, співробітництво і взаємодопомогу» із так званою «луганською народною республікою» від 21.02.2022 (постановою № 34?СФ від 22.02.2022);

-про прийняття так званої «донецької народної республіки» до складу рф від 30.09.2022 (постановою № 404?СФ від 04.10.2022);

-федеральний закон рф № 372-ФЗ від 04.10.2022 про ратифікацію договору про прийняття так званої «донецької народної республіки» до складу рф (постановою № 408?СФ від 04.10.2022);

-договір про прийняття так званої «луганської народної республіки» до складу рф від 30.09.2022 (постановою № 405?СФ від 04.10.2022);

-федеральний закон рф № 373-ФЗ від 04.10.2022 про ратифікацію договору про прийняття так званої «луганської народної республіки» до складу рф (постановою № 409-СФ від 04.10.2022);

-договір про прийняття Запорізької області до складу рф від 30.09.2022 (постановою № 406?СФ від 04.10.2022);

-федеральний закон рф № 374-ФЗ від 04.10.2022 про ратифікацію договору про прийняття Запорізької області до складу рф (постановою № 410-СФ від 04.10.2022);

-договір про прийняття Херсонської області (області що є міжнародно визнаною територією України) до складу рф від 30.09.2022 (постановою № 407?СФ від 04.10.2022);

-федеральний закон рф № 375-ФЗ від 04.10.2022 про ратифікацію договору про прийняття Херсонської області до складу рф (постановою № 411?СФ від 04.10.2022).

Позивач вказує, що схваленням цих договорів та законів, рада федерації федеральних зборів рф, сенатором якої є ОСОБА_1 , юридично та фактично підтримав політику президента рф путіна в.в., направлену на анексію українських земель, зміну їх адміністрацій на такі, що призначаються урядом російської федерації та, відповідно, продовження воєнних дій на території України. Таким чином, відповідач причетний до процедури підготовки спроб анексії рф українських територій та усіх наслідків, що з цього випливають.

Окрім того, як зазначає позивач, у інтерв`ю, яке ОСОБА_1 дав російському виданню «Комсомольська Правда» (офіційна веб сторінка видання: https://www.kp.ru/), він із власної волі називав Україну «фашистсько-нацистською державою», схвально відгукувався про «денацифікацію» українців та іншим чином підтримував офіційну позицію кремля щодо Революції Гідності та російсько-української війни.

До того ж, під час відвідування дільниці для голосування на «референдумі» за вступ так званих «донецької народної республіки», «луганської народної республіки», а також Запорізької та Херсонської областей до складу рф, відповідач відкрито підтримував проведення незаконного референдуму, метою якого є анексія територій, що міжнародна спільнота визнала українськими.

Також позивач стверджує, що ОСОБА_1 є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 000024, відповідно до матеріалів якого він та підпорядкований йому особовий склад своїми діями сприяли проведенню нелегітимного референдуму на території Автономної Республіки Крим, тобто вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 365 КК України.

Водночас, відповідач є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000086, відповідно до матеріалів якого ОСОБА_1 є підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 110, частини 5 статті 27, частини 2 статті 437 КК України.

Вищевказане, на думку позивача, підтверджує беззаперечний факт взяття відповідачем участі у плануванні та підготовці підґрунтя для майбутнього воєнного нападу на Україну, виправдовування та визнання правомірною збройної агресії проти України, окупації території України, вчинення діянь, які відповідно до норм міжнародного права та/або законодавства України мають ознаки військових злочинів, підтримки геноциду та злочинів проти людяності, а також дій, пов`язаних із пропагандою та підтримкою воєнної агресії з боку російської федерації.

З огляду на наведені у позовній заяві доводи та додані до неї докази, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами публічно-правового спору, що є однією з передумов для застосування заходів забезпечення позову.

Варто зазначити, що стаття 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає види забезпечення позову. Так, згідно з частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише у межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Суд вважає, що вказаний підхід очевидно може бути застосований і при вирішенні питання забезпечення позову у справах про застосування санкції передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції», оскільки у випадку задоволення позовної заяви і не вжиття заходів по забезпеченню позову, іншим чином реалізувати ухвалене рішення у випадку втрати активів не буде можливим, оскільки відповідачем виступає нерезидент, який перебуває, отримує головні доходи та володіє майном на території країни-агресора, а також на території, окупованій цією країною. Вказане виключить досягнення мети у конкретній адміністративній справі - застосування санкції до відповідної особи.

Так, підставами застосування санкцій у виді блокування активів фізичних та юридичних осіб є дії фізичної та юридичної особи, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження прав власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їх прав і свобод, які виникли з моменту набуття чинності Законом України «Про санкції» у 2014 році. Норма у цій частині діяла з 12.09.2014, що свідчить, що відповідач мав бути обізнаним, що у разі вчинення вищезазначених дій відносно нього можуть бути запровадженні санкції з боку держави України, у тому числі й блокування активів.

Позивачем обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а також органам державної реєстрації прав на транспортні засоби, органам та особам що виконують функції державного реєстратора прав на транспортні засоби, будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів власності (нерухомого майна та транспортних засобів), що належать відповідачу.

З цього приводу суд зазначає, що вимогою адміністративного позову в межах даної справи є вимога про стягнення в дохід держави активів відповідача (об`єктів нерухомості та транспортних засобів), які йому належать на праві приватної власності. Тобто, логічно презюмувати, що невжиття таких заходів (заборони вчинення реєстраційних дій по відношенню до майна відповідача, яке може бути за результатами судового розгляду стягнуте в дохід держави) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач, будучи обізнаним про адміністративний позов про застосування санкції у вигляді стягнення в дохід держави активів, які йому належать, може вчинити дії з відчуження такого майна, з метою унеможливлення стягнення цих активів. У випадку ж відчуження майна (рухомого та нерухомого) до прийняття кінцевого рішення у справі, це може спричинити значні складнощі для повернення існуючого становища.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення остаточного рішення у справі. При цьому, суд вважає, що вказані у заяві заходи забезпечення позову розумними та адекватними, а також такими, що забезпечать збалансованість інтересів сторін, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про достатність вказаних підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та гарантує ефективність судового захисту у разі задоволення цього позову та відповідає вимогам процесуального закону. Як наслідок, незалежно від результатів вирішення даної адміністративної справи по суті, вжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову не в змозі завдати істотної шкоди існуючим правам відповідача.

Судом також прийнято до уваги співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач (забезпечення можливості стягнення активів в дохід держави для відшкодування збитків завданих військовою агресією російської федерації та для інших потреб) із наслідками вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, дослідивши зміст заяви позивача та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника та, як наслідок, про необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 156 КАС України ухвала з питань забезпечення адміністративного позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 156 КАС України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 156 КАС України,

п о с т а н о в и в :

1. Заяву Міністерства юстиції України про забезпечення позову від 20.12.2022 - задовольнити.

2. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкта нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, ідентифікаційний номер особи НОМЕР_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , а саме квартири, загальною площею 63,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Заборонити органам державної реєстрації прав на транспортні засоби, органам та особам що виконують функції державного реєстратора прав на транспортні засоби вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єктів рухомого майна, належних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, ідентифікаційний номер особи НОМЕР_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , а саме:

- причепу легкового НОМЕР_1 , 2013 року випуску, VIN-код (№ кузова) - НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.05.2013 серії НОМЕР_3 ;

- транспортного засобу SSANG YONG KYRON, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 16.07.2010

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та з цього дня підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Окрім того, у відповідності до статті 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Повний текст ухвали складено 23.12.2022.

Судді:

В.В. Крикливий М.В. Галабала В.В Ногачевський