Справа № 484/4691/22
Суддя: Літвіненко Т. Я.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №484/4691/22
Провадження № 2-а/484/84/22
У Х В А Л А

про забезпечення позову

23.12.2022 року суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Літвіненко Т.Я. розглянувши заяву представника позивача Сікорського Миколи Миколайовича, про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування Постанов серія АА № 00001190 та серія АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.09.2022 року

В С Т А Н О В И В:

23.12.2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування Постанов серія АА № 00001190 та серія АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.09.2022 року.

Разом з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача вказує, що постановами серії АА № 00001190 та серії АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.09.2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

У зв`язку з тим, що дані постанови набрали законної сили, вони була направлені до Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на примусове виконання та, в подальшому, відкриті виконавчі провадження ВП № 70518981 та ВП № 70518997. В межах зазначених виконавчих проваджень було накладено арешт та кошти боржника.

23.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою про визнання протиправними та скасування вищевказаних постанов та вказує, що здійснює свою господарську діяльність (продаж, в тому числі, перевезення, продуктів харчування) з використанням особистого транспорту по всій території України, а тому арешт даного майна (транспортних осіб) призведе до повного припинення здійснення ним господарської діяльності та взагалі загрожує зупиненням роботи, що, на його думку, є неприпустимим та не є співмірним до суми штрафів.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 640/4269/20

З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Судом встановлено, що 21.09.2022р. спеціалістами відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті винесені постанови серії АА № 00001190 та серії АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

09.12.2022р. головним державним виконавцем Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мороз Ольгою Сергіївною, на підставі отримання вищевказаних постанов серії АА № 00001190 та серії АА № 00001194 від 21.09.2022 року, винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 70518981 та ВП № 70518997 та накладено арешт на кошти боржника.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не згоден із правомірністю винесення оскаржуваних постанов, що свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза необґрунтованого стягнення коштів з позивача на накладення арешту на його майно на підставі виконавчих проваджень ВП № 70518981 та ВП № 70518997.

З матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та здійснює господарську діяльність.

З поданої заяви вбачається, що підставами для забезпечення позову є думка представника позивача, щодо недопустимості ситуації, при якій одночасно здійснюється судовий розгляд справи про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та її примусове виконання органами ДВС з відповідними негативними наслідками для позивача, які можуть мати місце, зокрема, арешту майна (транспортних осіб) останнього, що призведе до повного припинення здійснення ним господарської діяльності та взагалі загрожує зупиненням роботи, що, на його думку, є неприпустимим.

При цьому, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що намір позивача захистити свої права та інтереси, які він вважає порушеними, в даному провадженні не буде реалізовано або його реалізація буде значно ускладнена, у разі стягнення відповідних коштів та накладення арешту на майно останнього, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства та порушить право позивача на судовий захист.

Отже, судом було встановлено , що відповідач вчинив дії щодо примусового виконання оскаржуваних постанов, що, в свою чергу, свідчить про те, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В порядку п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою зупинення виконавчих дій є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись 150, 152, 154, 241, 243, 248 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Забезпечити позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування Постанов серія АА № 00001190 та серія АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.09.2022 року.

Зупинити стягнення та примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА № 00001190 від 21.09.2022 року, у виконавчому провадженні № 70518981 - до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 484/4691/22, провадження № 2-а/484/84/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування Постанов серія АА № 00001190 та серія АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.09.2022 року.

Зупинити стягнення та примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА № 00001194 від 21.09.2022 року, у виконавчому провадженні № 70518997 - до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 484/4691/22, провадження № 2-а/484/84/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування Постанов серія АА № 00001190 та серія АА № 00001194 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.09.2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко