Справа № 160/20030/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 грудня 2022 року Справа № 160/20030/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду (м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5) Кучугурна Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Пупинін Олександр Миколайович (вул. Сухомлинського, буд. 2, кімн. 311, м. Івано-Франківськ, 76026), до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20А, м. Дніпро, 49101) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2022 через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пупинін Олександр Миколайович, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, 20-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49101, ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер реєстраційної картки платника податків: НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 1 доби, щорічну основну оплачувану відпустку за 2016 рік у кількості 5 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік у кількості 15 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 66 діб;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, 20-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49101, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер реєстраційної картки платника податків: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за 3 доби щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік, 1 добу щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 5 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік, 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік, загальною кількістю 66 діб;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, 20-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49101, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер реєстраційної картки платника податків: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області судові витрати на правничу допомогу у сумі 2550,00 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень).

Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/20030/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд установив, що до позовної заяви представником позивача долучено заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом прав позивача. В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що з 07.11.2015 по 30.04.2020 ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України. Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.04.2020 №119 о/с позивача було звільнено з посади начальника Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за п.2 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Адвокат в інтересах позивача звернувся до відповідача з запитом від 10.10.2022 №20/22 на отримання інформації про всі невикористані відпустки з 2015 по 2020 рік та про здійснення відповідачем виплати позивачу при звільненні компенсації за всі невикористані відпустки, і якщо компенсації не здійснені, виплатити їх позивачу. 17.11.2022, після отримання листа відповідача від 27.10.2022 №2018-П-628аз, позивачу стало відомо, що за час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області позивачем не використовувалось: 5 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2016 рік, додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, 5 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2018 рік, 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2019 рік, додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб, додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб, а також раніше невикористані відпустки: 4 дні щорічної відпустки за 2015 рік. Таким чином, позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані відпустки. Позивач не знав про порушення його права, а про нараховані суми, належні йому при звільненні дізнався з листа відповідача від 17.11.2022. Крім цього, позивач посилається на те, що в період з 12.03.2020 до 31.12.2022 на території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) було запроваджено карантин. З огляду на викладене, представник позивача просить суд визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити цей строк.

Щодо строку звернення до суду з позовною заявою у цій справі, суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів(ч.3 ст.122 КАС України).

Поряд з цим, з аналізу частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) слідує, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, не обмежується будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України надав Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до пункту 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними.

Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами.

Зокрема, такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 812/1255/17, від 02 липня 2020 року у справі № 812/792/17.

Наведена вище позиція викладена у постанові від 07 лютого 2022 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №420/7697/21.

Таким чином, при обрахунку строку звернення до суду застосуванню у цій справі підлягають положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Отже, позовна заява відповідає вимогам, установленим ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а справа підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

З огляду на положення ст.12, ст.257, ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд зауважує, що за приписами частини 7 статті 18 КАС України, особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

При цьому, державні органи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку (ч.6 ст.18 КАС України).

як свідчать дані КП «ДСС», відповідач у цій справі має зареєстровану офіційну електронну адресу в сервісі електронного кабінету, тому процесуальні документи у цій справі будуть направлені судом на зазначену електронну адресу.

До того ж, суд зазначає, що позовна заява у цій справі подана через систему «Електронний суд» з наданням відповідних доказів надіслання позовної заяви з додатками до зареєстрованого електронного кабінету відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 80, 160, 161, 171, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пупинін Олександр Миколайович, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії і відкрити провадження в адміністративній справі №160/20030/22 за наведеним позовом.

Здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Кучугурною Н.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відзив має відповідати вимогам, установленим ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.3 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.6 ст.162, ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов. Разом із відповіддю на відзив позивачу надати докази, що підтверджують надіслання (надання) відповідачу відповіді на відзив і доданих до неї документів.

Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Разом із наведеними запереченнями відповідачу надати докази, що підтверджують надіслання (надання) позивачу заперечень і доданих до них документів.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.10 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Інформацію щодо цієї адміністративної справи особи, які беруть участь у справі, можуть отримати на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://adm.dp.court.gov.ua/sud0470/gromadyanam/csz/).

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Кучугурна