Справа № 640/16003/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Національного банку України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, треті особи: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), Національний банк України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Національний банк України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 12 вересня 2022 року № 113/09/22, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3995/5 від 21.09.2022 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва;

До Окружного адміністративного суду м. Києва позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України № 3995/5 від 21.09.2022 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва до набрання законної сили рішенням адміністративного суду у справі за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 р. заяву Арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. До моменту набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 640/16003/22 зупинено дію наказу Міністерства юстиції України № 3995/5 від 21.09.2022 року по застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду про забезпечення позову, Міністерство юстиції України та Національний банк України подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження за апеляційними скаргами та призначено їх до розгляду у судовому засіданні на 14.12.2022.

02.12.2022, під № 54013 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційні скарги.

09.12.2022, під № 55236 до суду від Міністерства юстиції України надійшли заперечення.

12.12.2022, під № 55484 до суду від Національного банку України надійшли пояснення.

Розгляд апеляційної скарги 14.12.2022 було знято з розгляду та призначено на 19.12.2022.

У судовому засіданні 19.12.2022 оголошено перерву до 21.12.2022.

21.12.2022 у судовому засіданні представники Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих та Національного банку України вимоги апеляційних скарг підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційних скарг.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що оскаржуваними рішеннями було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, на підставі подання від 04.08.2022 № 1641. Так, заявник зауважив, що, станом на дату подачі даної заяви, ОСОБА_1 призначено арбітражним керуючим/ліквідатором у дев`яти справах про банкрутство. Отже, у разі реалізації оскаржуваного наказу, господарські суди будуть змушені здійснювати заходи із метою заміни позивача, як арбітражного керуючого/розпорядника у вказаних вище справах, на іншого арбітражного керуючого/розпорядника. Крім того, оскаржуване рішення, порушує право позивача на працю, а також зачіпає права третіх осіб, а, відтак, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити настання таких негативних наслідків, як спричинення шкоди діловій та професійній репутації позивача.

Таким чином, заявник вважає, що, у даному випадку, наявні підстави для забезпечення даного позову.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача та забезпечуючи позов, виходив з того, що з врахуванням положень Кодексу України з питань банкрутства, наказ Міністерства юстиції України може призвести до позбавлення позивача права здійснювати повноваження ліквідатора у дев`яти справах, зокрема, про банкрутство та розпорядника майна боржника. Дія спірного наказу може бути підставою для заміни арбітражного керуючого під час вирішення відповідних клопотань та заяв у судових засіданнях, реалізації майна, погашення вимог кредиторів, що, в свою чергу, унеможливить відновлення таких прав позивача на здійснення діяльності в межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких він приймає участь. Позивачем доведено, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, з метою захисту яких він звернеться до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі або для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. На переконання суду, у даному випадку, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявнику, що суттєво ускладнить їх відновлення, що свідчить про відповідність вказаних обставин меті застосування правового інституту забезпечення позову та співмірність й адекватність заходів забезпечення позову, про які просить заявник. При цьому, вжиття вказаних заходів забезпечення позову, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, натомість, спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у відповідній адміністративній справі, а невжиття таких заходів, очевидно може призвести до того, що для відновлення захисту прав, свобод та інтересів заявнику необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Доводи апеляційних скарг:

- судом першої інстанції безпідставно вжито заходи забезпечення позову;

- судження позивача про очевидно протиправний характер рішення є суб`єктивним та не може бути доведено на стадії подання заяви про забезпечення позову, які також не досліджувались та не покладались судом першої інстанції при вирішенні заяви про забезпечення позову;

- застосування заходів забезпечення позову, у вигляді, застосованому судом першої інстанції, фактично призведе до продовження діяльності арбітражного керуючого за наявності діючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності та анулювання свідоцтва, та може завдати/призвести до певних наслідків у вказаних провадженнях для інших осіб;

- щодо впливу оскаржуваного рішення на професійну діяльність позивача/репутацію, наголошено на тому, що дисциплінарне стягнення завжди є негативним явищем для особи, щодо якої воно застосовано, проте, це не є тією обставиною, з якою закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову, тим більше, і репутаційні ризики не є такими, крім того, позивач має право на зайняття адвокатською діяльністю;

- суд при вирішенні заяви про забезпечення позову, фактично вдався до надання оцінки правовідносинам по суті спору та висловив правову позицію по спірним правовідносинам.

З урахуванням мотивів та обґрунтувань суду першої інстанції, що покладені в основу прийняття оскаржуваної ухвали, а також доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Варто зазначити, що вказані підстави є оціночними, а тому, містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, а тому, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо та достатньо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 (справа № 705/4587/17), сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому, містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/512/17, позов не може бути забезпечено у спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, та наказ Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

Вказана заява про забезпечення позову насамперед обґрунтована тим, що рішення відповідачем було прийнято упереджено та необґрунтовано, а наслідки від їх прийняття, реально створюють негативні наслідки як для позивача, так і для інших осіб/справ, в яких він здійснює ліквідаційні процедури/справах про банкрутство, зокрема, оскаржувані рішення можуть бути підставою для заміни арбітражного керуючого під час вирішення відповідних клопотань та заяв у судових засіданнях, реалізації майна, погашення вимог кредиторів, що, в свою чергу, унеможливить відновлення таких прав позивача на здійснення діяльності в межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких він приймає участь.

Перш за все, у контексті наведених апелянтами у судовому засіданні доводів щодо не співмірності застосованих судом заходів забезпечення позову, фактичного вирішення спору по суті, а також, відсутності загрози оскаржуваними рішеннями для відновлення прав позивача у разі задоволення позовних вимог, колегія суддів наголошує на тому, що предметом розгляду спору є рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та наказ Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва, при цьому, судом першої інстанції було застосовано забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 3995/5 від 21.09.2022 року про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

Тобто, з наведеного слідує, що оскаржуваним судовим рішенням, суд першої інстанції не скасовував та не ставив під сумнів рішення суб`єкта владних повноважень за наслідком дисциплінарного провадження, а лише тимчасово зупинив їх виконання та застеріг від можливості застосування наслідків таких рішень, зокрема, у розрізі професійної діяльності позивача, як то здійснення ліквідаційних процедур/процедур банкрутства, у яких він бере участь ще до прийняття оскаржуваних рішень, при цьому, суд у оскаржуваній ухвалі правильно та обґрунтовано не вдавався до надання оцінки та аналізу законності чи протиправності таких рішень, а лише визнав обґрунтованими та переконливими доводи заявника у частині балансу наслідків від його можливої заміни у цих справах на іншого арбітражного керуючого та шляхів можливого поновлення прав позивача у разі задоволення його позову по суті спору.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів про те, що у разі задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних рішень, вони не підлягають примусовому виконанню, тому, і не можуть створювати для позивача загрози поновлення прав, оскільки, за приписами ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, але й ще коли ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, тобто, визначальним є наслідки для арбітражного керуючого від прийняття оскаржуваних рішень, які до розгляду спору по суті та набрання законної сили рішенням у справі, можуть завдати незворотних/утруднених наслідків та породити нові спірні правовідносини та вплинути на провадження у справах про банкрутство, на противагу чому, заходи забезпечення позову, не мають прямого впливу на інших осіб, зокрема, апелянтів, а лише стосуються зупинення дії, а не скасування оскаржуваних рішень до розгляду спору по суті та набрання рішенням суду законної сили, при цьому, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, оскаржувані рішення відновлять свою дію та будуть реалізовані.

Таким чином, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції мав підстави для врахування, що невжиття таких заходів може саме істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у свою чергу, зупинення дії оскаржуваного наказу до вирішення по суті позовних вимог, дозволить здійснити ефективний захист прав та інтересів заявника, а застосування таких заходів, спрямоване виключно на збереження існуючого становища, не надає жодній зі сторін привілеїв, не створює перепон, не завдає шкоди, призупиняє реалізацію рішення до розгляду спору по суті.

Оскільки адміністративний суд перевіряє відповідність дій чи рішень суб`єкта владних повноважень вимогам законодавства виключно при розгляді спору по суті, у разі наявності підстав, визначених ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має право застосувати відповідні заходи забезпечення позову, що має наслідком збереження існуючого становища до вирішення спору по суті, а не втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд, застосувавши заходи забезпечення, не надавав оцінки відповідним діям дисциплінарної комісії, адже це входить до предмета доказування під час розгляду спору виключно по суті, а констатував існування реальної, а не абстрактної загрози правам та інтересам арбітражного керуючого в професійній діяльності (де він вже був призначений ліквідатором), що може спричинити негативні наслідки, які є вагомими і репутаційними для такої особи, у порівнянні з тимчасовою судовою забороною.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність, у даному випадку, підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші ж доводи апеляційних скарг не спростовують висновків Окружного адміністративного суду м. Києва та стосуються обставин справи (основи правової позиції сторони відповідача та третьої особи під час розгляду спору по суті та по суті порушень, вчинених на думку дисциплінарного органу арбітражним керуючим, проте, визначального впливу на вирішення заяви про забезпечення позову, не мають).

За таких обставин, апеляційні скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в їх задоволенні необхідно відмовити, а оскаржувана ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва підлягає залишенню без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Національного банку України - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 21.12.2022.