Справа № 320/6539/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2022 року № 320/6539/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д. розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд:

1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену листі від 08.07.2022 №4561-8479/Т-02/8-1000/22 у перерахунку та зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та призначенні підвищення особі з інвалідності внаслідок війни.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди:

- з 29.03.1983 по 22.06.1983 (02 місяці 24 дні) строкова військова служба,

- з 23.06.1983 по 10.08.1985 (06 років 04 місяці 24 дні) строкова служба в Демократичній республіці Афганістан,

- з 21.01.1992 по 16.07.2001 (09 років 05 місяців 25 днів) інспектор по дізнанню, старший слідчий слідчого відділення, заступник начальника слідчого відділення Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області,

- з 01.09.2004 по 04.07.2005 (05 місяців 2 дні) - навчання в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії (денна форма навчання),

- з 13.11.2001 по 14.02.2010 (03 роки 0 місяців 0 днів) адвокатська діяльність.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (юридична адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київської області, 08500; ,) здійснити ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 27.01.2022 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 26.01.2022 є суддею у відставці, згідно наказу №3с-К від 26.01.2022 відрахований зі штату Броварського міськрайонного суду у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення "Про звільнення позивача з посади судді Броварського міськрайонного суду Київської області у відставку від 25.01.2022 №69/о/15-22".

З 27.01.2022 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Київській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% від розміру суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (далі Закон № 1402-VІІІ).

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи позивача станом на 26.01.2022 становить 31 рік 05 місяців 23 дні.

Згідно зі статтею 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Позивач стверджує, що за 31 повних років стажу роботи на посаді судді розмір довічного грошового утримання повинен збільшитися на 2 відсотки за кожний рік, що перевищує 20 річний стаж. Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача повинен складати 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач вважає, що відповідачем до суддівського стажу зараховано не всі періоди його роботи, відповідно не правильно обчислено розмір довічного грошового утримання, а тому звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дати призначення із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді періодів строкової служби, навчання, адвокатської діяльності, служби в органах ВС. Однак, відповідачем відмовлено у зарахуванні зазначених періодів.

Вважаючи таку відмову відповідача у перерахунку щомісячного грошового утримання необґрунтованою та протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позову, в якому вказав, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи, які підтверджено документально. У зарахуванні половини строку навчання у вищих навчальних закладах до стажу роботи судді при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовлено, оскільки чинним законодавством такого не передбачено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , яке видане Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради 18.11.2016.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.01.2022 позивача звільнено з посади судді Броварського міськрайонного суду Київської області у відставку за його заявою.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Київській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% від розміру суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 29.03.1983 позивач у період з 29.03.1983 по 22.06.1983 проходив строкову військову службу у Радянській армії, з 23.06.1983 по 10.08.1985 в Демократичній республіці Афганістан.

У період з 21.01.1992 по 16.07.2001 позивач проходив службу в ОВС на посадах інспектора по дізнанню, старшого слідчого слідчого відділення, заступника начальника слідчого відділення Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 05.07.2005 позивач у період з 01.09.2004 по 04.07.2005 навчався на денній формі в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії.

Вказані факти підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 від 21.07.1982.

15.02.2010 Указом Президента України «Про призначення суддів» № 162/2010 відповідно до статті 127 та частини першої статті 128 Конституції України позивача призначено строком на п`ять років на посаду судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, а 08.06.2011 на підставі Указу Президента України «Про переведення суддів» № 657/2011 переведено на роботу на посаду судді Броварського міськрайонного суду Київської області у межах п`ятирічного строку.

12.06.2017 Указом Президента України «Про призначення суддів» № 157/2017 відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідних положень» Конституції України позивача призначено на посаду судді Броварського міськрайонного суду Київської області безстроково.

25.01.2022 рішенням Вищої ради правосуддя на підставі заяви про відставку позивача звільнено з посади судді Броварського міськрайонного суду Київської області у відставку.

26.01.2022 позивач відрахований зі штату Броварського міськрайонного суду Київської області на підставі наказу №3с-К від 26.01.2022, про що свідчить копія наказу №3с-К від 26.01.2022.

Судом встановлено, що згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, проведеного Броварським міськрайонним судом Київської області стаж роботи судді станом на 26.01.2022 становить 31 рік 05 місяців 23 дні та складається:

- строкова військова служба з 29.03.1983 по 22.06.1983 (02 місяці 24 дні),

- строкова служба в Демократичній республіці Афганістан з 23.06.1983 по 10.08.1985 (06 років 04 місяці 24 дні),

- інспектор по дізнанню, старший слідчий слідчого відділення, заступник начальника слідчого відділення Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області з 21.01.1992 по 16.07.2001 (09 років 05 місяців 25 днів),

- навчання в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії (денна форма навчання) з 01.09.2004 по 04.07.2005 (05 місяців 2 дні),

- адвокатська діяльність з 13.11.2001 по 14.02.2010 (03 роки 0 місяців 0 днів),

- суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з 15.02.2010 по 01.07.2011 (01 рік 4 місяці 16 днів),

- суддя Броварського міськрайонного суду Київської області з 04.07.2011 по 26.01.2022 (10 років 06 місяців 22 дні).

У позовній заяві позивач вказав, що у березні 2022 року йому було виплачено призначене з 27.01.2022 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків грошового утримання судді.

Вважаючи, що відповідачем не вірно зараховано стаж судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 24.06.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 08.07.2022 №4561-8479/Т-02/8-1000/22 відповідач повідомив, що позивачу з 27.01.2022 призначено довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків від розміру суддівської винагороди. Страховий стаж позивача становить 34 роки 10 місяців 01 день, в тому числі робота на посаді судді 11 років 07 місяців 03 дні. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи, які підтверджено документально. У зарахуванні половини строку навчання у вищих навчальних закладах до стажу роботи судді при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач відмовив та вказав, що чинним законодавством такого зарахування не передбачено.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так судом встановлено, що з 27.01.2022 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Київській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII у розмірі 50% суддівської винагороди судді за стаж роботи на посаді судді повних 11 років 7 місяців 3 дні.

У червні 2022 року позивач звернувся до відповідача про перерахунок довічного грошового утримання судді у розмірі 72% заробітної плати судді з моменту його призначення, із врахуванням до стажу роботи періодів проходження ним служби в Радянській армії, половини строку навчання в інституті та періоду роботи на посаді слідчого, а також просив здійснити виплату перерахованого довічного грошового утримання з урахуванням проведених виплат, за результатами розгляду якої листом від 08.07.2022 №4561-8479/Т-02/8-1000/22 відповідач повідомив, що позивачу призначено довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків від розміру суддівської винагороди. Страховий стаж позивача становить 34 роки 10 місяців 01 день, в тому числі робота на посаді судді 11 років 07 місяців 03 дні. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи, які підтверджено документально. У зарахуванні половини строку навчання у вищих навчальних закладах до стажу роботи судді при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач відмовив та вказав, що чинним законодавством не передбачено.

Відповідно, спірним під час розгляду цієї справи є питання визначення стажу, який враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також розмір суддівської винагороди у відсотковому значенні.

Відповідно до ч.1 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як зазначено у п.34 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Щодо зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача періоду проходження служби в Радянській армії, пільгового обчислення служби в Демократичній республіці Афганістан та половини строку навчання в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 129 Закону №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 (надалі - Закон №2453-VI) (який набрав чинності 03.08.2010), суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років -50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Статтею 131 Закону №2453-VI визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У свою чергу, відповідно до вимог частини 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII (що втратив чинність 01.01.2012, тобто був чинним на день набрання чинності Законом №2453-VI), для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Що стосується визначення категорій працівників, яким законом передбачені такі ж пільги, то згідно з пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (надалі - Порядок №283), до державної служби включається також: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях (абзац 5); час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049 "Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів" (абзац 11).

При цьому, частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ передбачено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці МВС колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України (абзаци 1, 3 пункту 2).

За змістом пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 08.02.1994 №63 та затвердженого нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців МВС, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У пункті 3 цієї Постанови закріплено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.

Згідно з Постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP" від 12.09.1991 №1545-ХІІ, до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Водночас, спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" від 17.01.1983 №59-27 було передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці - час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Зважаючи на вимоги пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону №2453-VI, при обчисленні стажу роботи на посаді судді у відповідності до вимог статті 131 цього Закону для суддів, які були призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом №2453-VI, слід керуватись положеннями частини 6 статті 44 та статті 43 Закону №2862-ХІІ, якою, у свою чергу, було встановлено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховувався час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників та інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

До категорії працівників, яким законом передбачені такі ж пільги, було віднесено працівників, що працювали на посадах державних службовців та службовців, що працювали в державних органах, розрахунок стажу роботи яких здійснювався, зокрема, згідно з нормами Порядку №283. При цьому, до стажу державної служби зараховувався календарний строк проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.

У той же час, процитоване вище законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення і отримання різних видів пенсій, соціальних виплат.

З аналізу наведених норм законодавства, можна дійти висновку, що служба у складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан повинна зараховуватись на пільгових умовах з розрахунку - один місяць служби за три місяці служби до стажу роботи для призначення пенсії.

Тобто, зарахування пільгового стажу повинно проводитися органами Пенсійного фонду України лише при нарахуванні довічного утримання судді у відставці.

Правова позиція аналогічного змісту щодо подібних правовідносин викладена у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №818/1614/17, від 24 вересня 2020 року у справі №808/3073/16, від 28 січня 2021 року у справі №825/1504/17.

З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги позивача пов`язані з протиправністю дій відповідача щодо неврахування позивачеві при обчисленні стажу роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження ним дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 23.06.1983 по 10.08.1985 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Що стосується зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку і отримання довічного грошового утримання половини строку навчання у вищому навчальному закладі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На час набрання чинності Законом №2453-VI 30.07.2010 діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова №865).

Відповідно до абз.2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (дана постанова втратила чинність 01.12.2010) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З приводу зарахування половини строку навчання у вищому учбовому закладі до стажу роботи судді у постанові від 23.08.2018 № 9901/28/17 провадження № 11-389сап18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про зарахування половини строку навчання у вищому учбовому закладі, «не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах є неправомірним. Аналогічні висновки у подібних правовідносинах Верховний Суд зробив у постанові від 13 травня 2020 року (справа № 242/1890/17 провадження № К/9901/29641/18), у постанові від 01 жовтня 2018 року (справа № 541/503/17, провадження № К/9901/2628/17), у постанові від 06 березня 2018 року (справа № 308/6953/17), у постанові від 19 червня 2018 року (справа № 243/4458/17).

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження служби в Радянській армії з 29.03.1983 по 22.06.1983 (02 місяці 24 дні) та половину строку навчання за денною формою навчання в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії з 01.09.2004 по 04.07.2005 (05 місяців 2 дні).

Щодо зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача періоду роботи в ОВС та адвокатом, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 за №2862-XII, який був чинним на день призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 101 та статті 102 Кримінально-процесуального кодексу України (редакції 1960 року) (далі - КПК) органами дізнання, зокрема міліція, органи попереднього слідства слідчі прокуратури, слідчі прокуратури, слідчі органів внутрішніх справ, слідчі податкової міліції і слідчі органів безпеки.

У пунктах 6-а та 7 статті 32 КПК у згаданій вище редакції надано роз`яснення значення термінів цього Кодексу: начальник слідчого відділу начальник слідчого управління, відділу, відділення органів внутрішніх справ, державної безпеки та його заступники, які діють у межах своєї компетенції, а також податкової міліції; слідчий слідчий прокуратури, слідчий органів внутрішніх справ, слідчий органів державної безпеки, слідчий податкової поліції.

Відповідно до вимог статті 111 КПК слідчий органів внутрішніх справ в силу своїх повноважень, передбачених статтею 114 КПК України за правилами цього Кодексу здійснює попереднє розслідування кримінальних справ. Що стосується інспектора по дізнанню, дізнавача органів внутрішніх справ, то він також згідно повноважень, передбачених статтею 103 КПК України здійснює попереднє розслідування кримінальних справ за правилами цього ж Кодексу. Аналізуючи повноваження слідчого та інспектора дізнання під час попереднього розслідування кримінальних справ фактично однакові і проводять одні і ті ж слідчі дії відповідно до вимог КПК України (редакції 1960 року).

Судом встановлено, що у період з 21.01.1992 по 16.07.2001 позивач проходив службу в ГУ МВС України в Київській області на посадах інспектора по дізнанню, старшого слідчого слідчого відділення, заступника начальника слідчого відділення, заступника начальника відділу, начальника слідчого відділення Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області, в період з 21.01.1992 по 19.08.1996 перебуваючи на посаді інспектора по дізнанню під час попереднього розслідування кримінальних справ постійно виконував обов`язки слідчого.

У розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період роботи в ОВС з 21.01.1992 по 16.07.2001 включено до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді та становить 9 років 5 місяців 25 дні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що період з 21.01.1992 по 16.07.2001 (9 років 5 місяців 25 днів) підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас частиною 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права 3 роки мають судді, яких було призначено на посаду вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України № 2862 на день їх обрання.

З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесені до ст. 137 Закону № 1402 зміни дозволили зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі № 11-1481заі18).

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19).

Отже суд дійшов висновку, що період здійснення позивачем адвокатської діяльності з 13.11.2001 по 14.02.2010 підлягає зарахуванню 3 роки до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судом встановлено, що згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, проведеного Броварським міськрайонним судом Київської області стаж роботи судді станом на 26.01.2022 становить 31 рік 05 місяців 23 дні.

З урахуванням висновків суду про включення до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби в Радянській армії 02 місяці 24 дні, в Демократичній республіці Афганістан 06 років 04 місяці 24 дні, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 05 місяців 02 дні, служба в ОВС 09 років 05 місяців 25 днів, та враховуючи стаж роботи позивача на посаді судді 11 років 6 місяців 22 дні, суд дійшов висновку, що загальний стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 31 рік 5 місяців 23 днів.

Верховним Судом неодноразово висловлювалася позиція щодо обрахунку стажу судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, зокрема, у постановах від 9 листопада 2018 року справі №243/4794/17, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, Суд зазначив, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням наведених періодів до стажу роботи позивача на посаді судді.

Щодо того, у якому відсотковому розмірі відносно суддівської винагороди підлягає перерахунку довічне грошове утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Враховуючи, що загальний стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить повних 31 рік, тому щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладена у листі від 08.07.2022 №4561-8479/Т-02/8-1000/22 у перерахунку та зарахуванні стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправною.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За наведених обставин позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: з 29.03.1983 по 22.06.1983 (02 місяці 24 дні) строкова військова служба, з 23.06.1983 по 10.08.1985 (06 років 04 місяці 24 дні) строкова служба в Демократичній республіці Афганістан, з 21.01.1992 по 16.07.2001 (09 років 05 місяців 25 днів) інспектор по дізнанню, старший слідчий слідчого відділення, заступник начальника слідчого відділення Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області, з 01.09.2004 по 04.07.2005 (05 місяців 2 дні) - навчання в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії (денна форма навчання), з 13.11.2001 по 14.02.2010 (03 роки 0 місяців 0 днів) адвокатська діяльність є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно, з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, також підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити позивачу з 27.01.2022 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену листі від 08.07.2022 №4561-8479/Т-02/8-1000/22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500) зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці такі періоди: з 29.03.1983 по 22.06.1983 (02 місяці 24 дні) строкова військова служба, з 23.06.1983 по 10.08.1985 (06 років 04 місяці 24 дні) строкова служба в Демократичній республіці Афганістан, з 21.01.1992 по 16.07.2001 (09 років 05 місяців 25 днів) інспектор по дізнанню, старший слідчий слідчого відділення, заступник начальника слідчого відділення Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області, з 01.09.2004 по 04.07.2005 (05 місяців 2 дні) - навчання в Інституті підготовки професійних суддів Одеської національної юридичної академії (денна форма навчання), з 13.11.2001 по 14.02.2010 (03 роки 0 місяців 0 днів) адвокатська діяльність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (юридична адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київської області, 08500; ,) здійснити ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) з 27.01.2022 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2022.

Суддя Панченко Н.Д.