Справа № 592/16214/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 року у цій справі апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради задоволено, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2021року скасовано, та у задоволенні позовної заяви відмовлено.
Тому в силу приписів ст. ст. 296, 299, 307 КУпАП останнім днем сплати штрафу в розмірі 9350,00 грн. є 25.03.2021 року. Тобто відповідач до набрання постановою адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення законної сили перерахував на користь стягувача з боржника грошові кошти у подвійному розмірі.
З метою врегулювання спору 22.10.2021 року позивач звернувся до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради із заявою про повернення надлишково сплачених коштів в розмірі 9350,00 грн. (половини штрафу), оскільки сума штрафу за постановою від 31.07.2019 року №36 у справі про адміністративне правопорушення винесеною Управлінням архітектурно - будівельного контролю Сумської міської ради сплачена на рахунок відповідача вчасно, тобто до набрання постановою законної сили. До заяви було додано належні, достатні докази на підтвердження обставин викладених у заяві.
29.11.2021 року Управлінням надано відповідь, якою у поверненні надлишково сплачених коштів відмовлено, оскільки кошти на рахунок Управління за вказаною постановою органом ДВС було перераховано лише в квітні 2021 року, а не в липні 2020 року.
На думку позивача, вказані обставини є належним підтвердженням бездіяльності державного виконавця по своєчасному прийняттю рішень в частині перерахунку коштів за виконавчим провадженням.
Така бездіяльність державного виконавця, на думку позивача, не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 9 350 грн. 00 коп., яку він просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь відповідно до статей 1166,1173 та 1174 ЦК України.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2022 року у справі №592/16214/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), треті особи що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області про визнання протиправною бездіяльності щодо своєчасного перерахунку коштів та стягнення матеріальної шкоди - відмовлено в задоволені позовних вимог.

08.07.2022 року представник позивача подав апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду.

13.09.2022 року постановою Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ейсмонта Євгена Анатолійовича - задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2022 року - скасовано. Провадження у справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 його право на подання до Сумського апеляційного суду заяви про передачу справи до Сумського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 15.09.2022 року адміністративну справу №592/16214/21 передано на розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

23.09.2021 року вказана справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Осіповій О.О.

Ухвалою від 28.09.2022р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13.10.2022р. від третьої особи ГУ ДКСУ в Сумській області надійшли письмові пояснення (т.2,а.с.9-10), в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки до компетенції Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, як самостійного суб`єкта владних повноважень, не належить відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Вирішення даного питання відноситься до виключної компетенції Державної казначейської служби України, яка відповідно до пункту 17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, тобто є самостійним суб`єктом правовідносин.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Кошти в сумі 9 350,00 грн., кваліфіковані позивачем як матеріальна шкода, фактично є сумою штрафу, що сплачений до бюджету Сумської міської територіальної громади.

Чинним законодавством передбачено два способи повернення сплачених до бюджету коштів на користь платника: 1) на підставі рішення суду про стягнення коштів з відповідного бюджету; 2) на підставі подання органу, що контролює справляння надходжень бюджету.

Отже, на переконання представника третьої особи, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених, на його думку, прав.

18.10.2022р. представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Того ж дня представником Зарічного ВДВС у м. Суми подано відзив на позовну заяву (т.2, а.с.19), в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки 10.07.2020 року на рахунок Зарічного ВДВС позивач в добровільному порядку сплатив всю суму коштів за виконавчим документом, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Тобто ОСОБА_1 фактично самостійно виконав постанову Управління ДАБК, внаслідок чого 13.07.2020 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Постановою НБУ №162 від 28.12.2018 року з 05.08.2019 року в України запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN).

З 01.11.2019 року застосування IBAN стало обов`язковим для клієнтів усіх банків України під час здійснення переказів коштів як у національній, так і в іноземних валютах. Тобто всі перекази з 01.11.2019 року здійснюються лише з використанням IBAN.

У зв`язку з тим, що ані в заяві про відкриття виконавчого провадження, ані у постанові не були вказані реквізити у форматі IBAN, державний виконавець звернувся до Управління ДАБК з відповідним запитом про надання реквізитів для перерахування стягнутих коштів.

07.04.2021 року до відділу надійшла відповідь стягувача з реквізитами для перерахування коштів у форматі IBAN.

08.04.2021 року державним виконавцем на рахунок стягувача перераховано суму штрафу 18700грн. на виконання вищевказаної постанови за платіжним дорученням №51283.

Таким чином, всі дії державного виконавця здійснені відповідно до норм чинного законодавства та в межах передбачених строків.

Представник відповідача не погоджується із твердження позивача, що несвоєчасний перерахунок коштів спричинив йому шкоду, адже ним був самостійно виконаний обов`язок по сплаті подвійного розміру штрафу, після якого жодних санкцій (арештів, заборон тощо) до нього застосовано не було. Провадження було закрито, дані виключені з Єдиного реєстру боржників.

Зазначає, що сплата коштів у рахунок погашення штрафу не є шкоду у розумінні цивільного законодавства.

22.11.2022р. позивачем подано відповідь на відзив (т.2, а.с.46), де вказує, що постановою Зарічного ВДВС у м. Суми від 10.09.2019 року був накладений арешт на все його майно та рахунки в банках , що залишило його без засобів на існування, оскільки він отримував пенсію через банк.

Тільки 13.07.2020 року був сплачений цей штраф після того, як він зібрав цю суму.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання відповідачем запитів до стягувача щодо надання реквізитів в вигляді IBAN до 21.03.2021 року. Відповідач надіслав стягувачу запит про надання такого рахунку, тільки після його звернення до відповідача з заявою від 21.03.2021 року щодо помилково сплаченої суми штрафу.

Відповідач тільки після того, як позивач став вимагати повернення коштів звернувся до стягувача по надання такого рахунку а з 13.07.2020р. до 08.04.2021р., тобто це 9 місяців. Отже, викладені представником Зарічного ВДВС у м. Суми у відзиві факти не відповідають дійсності. Просить задовольнити його позовні вимоги.

Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення третьої особи Управління ДАБК у Сумській області (т.1,а.с.67-70), відповідно до яких позивачем добровільно не було сплачено адміністративне стягнення, 05.09.2019 року згідно з листом 432/29.01-12 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження згідно з постановою від 31.07.2019 року № 36 у справі про адміністративне правопорушення стосовно гр. ОСОБА_1 для примусового стягнення штрафу у подвійному розмірі сумою 18700 грн.

В подальшому, ОСОБА_1 було подано позов до суду про скасування постанови про накладення штрафу, яка була скасована рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2021 року.

На рахунок Управління ДАБК СМР кошти в той період не надходили.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 592/16269/19 апеляційну скаргу Управління ДАБК СМР задоволено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2021 року скасовано, у задоволені позовних вимог гр. ОСОБА_1 відмовлено. Постанова набрала законної сили 10.03.2021 року.

02.04.2021 року Управління ДПБК СМР отримало запит державного виконавця щодо надання інформації згідно з цією постановою.

05.04.2021 року була надана відповідь щодо суми штрафу, яку не було сплачено в добровільному порядку позивачем.

Згідно з випискою по рахунку від 13.04.2021 року до Управління ДАБК СМР кошти у сумі 18 700, 00 були перераховані 12.04.2021 року.

Представник третьої особи просить здійснювати розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради Довбнею А.М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 36 від 31.07.2019р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 9350 грн.

05.09.2019р. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження згідно з постановою від 31.07.2019 р. № 36 від 31.07.2019р.

10.07.2020р. на рахунок Зарічного ВДВС позивач сплатив всю суму коштів за виконавчим документом, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

13.07.2020р. державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2021р. визнано протиправною та скасовано постанову № 36 від 31.07.2019р.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021р. рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2021р. скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили 10.03.2021р.

02.04.2021 року Управління ДПБК СМР отримало запит державного виконавця щодо надання інформації згідно з цією постановою.

05.04.2021 року була надана відповідь щодо суми штрафу, яку не було сплачено в добровільному порядку позивачем.

Згідно з випискою по рахунку від 13.04.2021 року до Управління ДАБК СМР кошти у сумі 18 700, 00 були перераховані лише 12.04.2021 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частинах 1, 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Частиною першою ст.291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 КУпАП.

Згідно з статтями 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Системний аналіз наведених вище правових норм вказує, що примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягає виконавчий документ, який набрав законної сили, а направленню стягувачем до примусового виконання підлягає постанова про накладення штрафу у разі її оскарження, лише, якщо протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення, особою не буде сплачений накладений на нього штраф.

Як зазначає позивач, в силу приписів ст.299, 307, 308 КУпАП останнім днем сплати штрафу у розмірі 9350грн., було 25.03.2021р. , отже на його думку, постанова про накладення штрафу не могла бути направлена на примусове виконання, адже чинне законодавство не покладає на скаржника обов`язку повідомляти орган, який виніс постанову про накладення штрафу, про факт оскарження її до суду та відсутність інформації щодо оскарження такого штрафу не може бути підставою для направлення такого штрафу на примусове виконання, оскільки в такому разі на примусове виконання направляється штраф, за яким у скаржника ще не розпочався перебіг строку навіть на добровільне виконання, що виключає можливість його примусового виконання.

Водночас, суд звертає увагу, що із заяви Управління ДАБК Сумської міської ради про направлення постанови про накладення штрафу вбачається, що постанова оскаржена не була, в добровільному порядку штраф не сплачено, тобто на момент відкриття виконавчого провадження державному виконавцю не було відомо про подання ОСОБА_1 позову до суду про скасування цієї постанови.

При цьому, пунктом 9 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як «забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців», а частиною 1 статті 19 цього ж Закону закріплено право сторін виконавчого провадження оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Так, ч.1, ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що постанова старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області від 10.09.2019р. №60004126 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу №36 від 07.08.2019р. в сумі 18700грн. була оскаржена боржником з підстав її безпідставного направлення на примусове виконання, оскільки за нею ще не завершився судовий розгляд щодо її правомірності.

Більш того, 10.07.2020 року на рахунок Зарічного ВДВС позивач в добровільному порядку сплатив всю суму коштів за виконавчим документом, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Тобто ОСОБА_1 фактично самостійно виконав постанову Управління ДАБК, внаслідок чого 13.07.2020 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 592/16269/19 апеляційну скаргу Управління ДАБК СМР задоволено, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2021 року скасовано, у задоволені позовних вимог гр. ОСОБА_1 відмовлено. Постанова набрала законної сили 10.03.2021 року.

На рахунок Управління ДАБК СМР кошти в той період не надходили.

Постановою НБУ №162 від 28.12.2018 року з 05.08.2019 року в України запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN).

З 01.11.2019 року застосування IBAN стало обов`язковим для клієнтів усіх банків України під час здійснення переказів коштів як у національній, так і в іноземних валютах. Тобто всі перекази з 01.11.2019 року здійснюються лише з використанням IBAN.

У зв`язку з тим, що ані в заяві про відкриття виконавчого провадження, ані у постанові не були вказані реквізити у форматі IBAN, державний виконавець звернувся до Управління ДАБК з відповідним запитом про надання реквізитів для перерахування стягнутих коштів.

07.04.2021 року до відділу надійшла відповідь стягувача з реквізитами для перерахування коштів у форматі IBAN.

08.04.2021 року державним виконавцем на рахунок стягувача перераховано суму штрафу 18700грн. на виконання вищевказаної постанови за платіжним дорученням №51283.

Таким чином, підстави стверджувати, що старший державний виконавець Зарічного ВДВС допустив протиправну бездіяльність щодо своєчасного перерахування коштів за виконавчим провадженням №60004126 на користь стягувача, Управління ДАБК Сумської міської ради, відсутні.

При цьому, з приводу позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку ГУ ДКС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 9350грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, здійснюється згідно з вимогами Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Пунктами 37, 38 Порядку визначено, що виконання судових рішень даної категорії справ здійснюється Державною казначейською службою України (центральний рівень).

Таким чином до компетенції Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, як самостійного суб`єкта владних повноважень, не належить відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Вирішення даного питання відноситься до виключної компетенції Державної казначейської служби України, яка. відповідно до пункту 17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, тобто є самостійним суб`єктом правовідносин.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України необхідно встановити наступні обставини: 1 протиправність діяння (дії чи бездіяльності) суб`єкта; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

При цьому належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта, є ,як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, відповідне рішення установи вищого рівня, тощо.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Натомість, кошти в сумі 9 350,00 грн., кваліфіковані позивачем як матеріальна шкода, фактично є сумою штрафу, що сплачений до бюджету Сумської міської територіальної громади.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі Порядок №787), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я головного управління Казначейства, або поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку, вказані у заяві платника (його довіреної особи).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Разом із тим, задоволенню не підлягають вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету України стягнутого штрафу в розмірі 9350 грн., оскільки вказаним Порядком визначено, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного бюджету України здійснюється на підставі заяви про повернення коштів з бюджету, до якої має бути додано подання органу, що контролюють справляння надходжень бюджету, та оригінал або копія документа на переказ, або паперова копія електронного розрахункового документа, які підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Доказів того, що позивач в установленому порядку звертався до відповідного органу Казначейства із заявою про повернення коштів із державного бюджету матеріали справи не містять, будь-яких рішень з цього приводу органами Казначейства не приймалося.

Більш того, під час розгляду цієї справи не було встановлено факту безпідставного стягнення штрафу у дохід держави, а отже і підстави повертати такі кошти відсутні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням обставин справи, оскільки суму штрафу у розмірі 18700 грн. ОСОБА_1 самостійно сплатив під час виконавчого провадження та постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з його примусового стягнення не оскаржувалася, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, то підстави для стягненню на користь позивача судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Зарічного відділу державної виконвчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), треті особи що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області про визнання протиправною бездіяльності щодо своєчасного перерахунку коштів та стягнення матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова