Справа № 640/20056/21
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 640/20056/21

адміністративне провадження № К/990/35431/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Мороз Л.Л.,

перевірив касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року (суддя Шевченко Н.М.) та

постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року (колегія у складі суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О., Грибан І.О.)

у справі № 640/20056/21

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд ГВФО; Фонд; відповідач), у якому просив зобов`язати Фонд ГВФО внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладом у Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми відшкодування шляхом внесення відомостей про нього на суму 200 тис. грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 07.12.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022, задовольнив позов.

13.12.2022 Фонд ГВФО подав касаційну скаргу, що 14.12.2022 надійшла до Верховного Суду, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на необхідність відступу від висновку щодо застосування ст. 202, 203, 204, 215, 216, 228 ЦК України, ч. 2, 3 ст. 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI), викладеному у постановах Великої Палата Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15, від 23.10.2019 у справі № 823/5244/15, від 16.09.2020 у справі № 826/12284/16 у питанні неможливості визнання переказу коштів у порядку ст. 38 Закону № 4452-VI нікчемним правочином. Також покликається на неврахування судами висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 13.04.2022 у справі № 640/30648/20, від 29.06.2022 у справі № 640/4934/21. Дії клієнта банку по розпорядженню коштами на рахунку, які реалізуються шляхом виконання розрахункових банківських операцій, призводить до зміни правовідносин (виникнення чи припинення), є правочином, який в силу закону може бути кваліфікований як нікчемний, при цьому, покликається на ухвалу Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 210/2314/20.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Перелік таких категорій справ закріплено у ч. 6 ст. 12 КАС України.

З огляду на п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності також є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У цій справі оскаржувалися дії (бездіяльність) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення до переліку вкладників, які мають права на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Окружний адміністративний суд міста Києва в ухвалі від 20.07.2021 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Проте Фонд у касаційній скарзі не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах норм ЦК України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чи інших норм матеріального чи процесуального права.

Тому Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Також слід зауважити, що оцінка «винятковості» справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення.

Натомість, обґрунтування Фондом такої обставини зводиться лише до незгоди з оскаржуваними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій.

Тому Суд не вбачає обставин, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Фонд ГВФО покликається на наявність у цій справі підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України.

У цій справі Шостий апеляційний адміністративний суд в оскаржуваному рішенні застосував висновок Великої Палати Верховного Суду за результатами перегляду аналогічної справи № 826/1476/15, сформульований у постанові від 24.09.2021, який зводиться до такого: "<…> здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.".

Фонд ГВФО обґрунтовує необхідність відступу від вказаного висновку потребою здійнення Верховним Судом правової переоцінки спірних правовідносин на предмет наявності в діях клієнта по розпорядженню коштами на рахунку банку ознак правочину. При цьому, покликається на те, що Верховний Суд в ухвалі від 07.07.2021 у справі № 210/2314/20 дійшов висновків про те, що операція із перерахування коштів (транзакція) має правову природу правочину.

Суд критично оцінює таке посилання скаржника, оскільки ухвала Верховного Суду від 07.07.2021 стосувалася передачі справи № 210/2314/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка ухвалою від 28.09.2019 повернула справу до Верховного Суду для продовження розгляду. За результатом перегляду судових рішень у справі № 210/2314/20 Верховний Суд у постанові від 22.02.2022 притримувався позиції, що банк, здійснюючи операції з перерахування коштів з рахунку одного клієнта банку на рахунок іншого, не вчиняв правочину з третьою особою, а тому такі дії (перерахування коштів) та їх наслідки не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України. Тобто, дійшов правової позиції, аналогічної висновкам, від яких Фонд ГВФО вважає необхідним відступити.

Між тим, Фонд ГВФО у касаційній скарзі не наводить обґрунтованих підстав для відступу від зазначених вище висновків щодо застосування ст. 203, 204, 215, 216, 228 ЦК України, ст. 38 Закону № 4452-VI у подібних правовідносинах та, відповідно, підстав для повторної передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, сформульованих у справі № 826/1476/15 та ін.

За таких обставин, Фонд ГВФО слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 333 КАС України.

Керуючись ст. 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 640/20056/21.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя Л.Л. Мороз