Справа № 640/974/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/974/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року, суддя Бояринцева М.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невнесення відомостей до наказу про звільнення №183 о/с від 16.07.2021 стосовно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачу вальної відпустки, у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області внести зміни до наказу про звільнення №183 о/с від 16.07.2021 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки, у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік, що підлягає стягненню у сумі 33 788,40 грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач під час звільнення не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за минулі роки, що передували року звільненню, а саме за 2017, 2019, 2020 роки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2022 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності в частині не внесення змін до наказу про звільнення №183 о/с від 16.07.2021 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачу вальної відпустки, у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік та зобов`язання внести такі зміни.

Відповідно до ухвали судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 січня 2022 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.07.2021 №183 о/с «По особовому складу» наказано відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 капітана поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Білоцерківського районного управління поліції, 19 липня 2021 року (далі - Наказ №183 о/с).

Із вказаним наказом позивач ознайомлений 19.07.2021, що підтверджується матеріалами справи.

12.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив внести зміни до Наказу №183 о/с від 16.07.2021 в пункті «кількість невикористаних днів щорічної відпустки у році звільнення» з врахуванням всіх моїх не відбутих днів відпусток на момент звільнення, а саме 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік з подальшою грошовою компенсацією за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

Листом від 14.09.2021 №К-838 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило заявника про відсутність підстав для внесення змін до наказу та роз`яснено позивачу положення пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» у відповідності до якого за не використану у році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Вважаючи протиправною відмову внести зміни до наказу позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначені Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР.

Згідно ст.4 вказаного Закону № 504/96-ВР установлено такі відпустки: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Аналогічні положення закріплені у статті 83 Кодексу законів про працю України далі - КЗпП України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII).

Частинами 3-5 статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 60 Закону № 580-VIII).

Згідно із статтею 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За правилами частин 1, 2, 9, 10, 11 статті 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО) визначає Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З аналізу норм законодавства слідує, що види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки, тоді як ані Законом № 580-VIII, ані Положенням №260 не врегульовані правовідносини щодо виплати поліцейському компенсації за не використану відпустку у попередні перед звільненням роки.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання у Законі №580-VIII і Порядку №260 правовідносин щодо компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору суд першої інстанції правильно застосовав норми КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 по справі №160/10875/19, яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським.

З огляду на вищевикладене, суд першої інситанції прийшов до правильного висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за минулі періоди, що передували року звільнення із органів поліції.

Із позовної заяви убачається, що невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки позивача становлять 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік.

В апеляційній скарзі скаржник не спростував зазначеної кількості днів щорічної основної оплачуваної відпустки, лише вказав, що станом на день звільнення кількість невикористаних днів щорічної відпустки у році звільнення позивача склала 19.

Проте, зазначена кількість днів відпустки зазначена у наказі відповідача про звільнення позивача та не є предметом спору в даній справі.

Окрім того, суд вірно врахував ту обставину, що факт не нарахування та не виплати позивачу невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2017, 2019, 2020 роки зазначено листі від 30.05.2022 №759/09/29/1-22.

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Київській області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік.

Тому суд правильно визнав протиправною бездільність відповідача та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 60 днів (діб), з яких: 2 дні (діб) за 2017 рік, 22 (дні) за 2019 рік та 36 днів (діб) за 2020 рік.

Водночас, суд першої інстанції правильно зазначив, що позовні вимоги у наведеній частині підлягають до задоволення шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а не шляхом стягнення сум грошової компенсації, оскільки така грошова компенсація позивачу не нараховувалась взагалі.

Доводи відповідача про те, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення, суд вірно не прийняв до уваги.

Пунктом 8 розділу III Порядку №260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2016 за №1668/29798 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235), який розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Згідно із пунктом 10 розділу III Порядку №1235 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Окрім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Отже, пункт 10 розділу III Порядку №1235 визначає, що у наказі про звільнення зазначається про необхідність виплати грошову компенсацію за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення.

Тобто, Порядок №1235 не передбачає зазначення у наказі про звільнення невикористаних днів щорічної основної відпустки поліцейського за період, що передував року його звільнення із органів поліції, однак наведене, з урахуванням вищевказаної позиції суду, не може позбавляти права поліцейського на таку грошову компенсацію.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на Порядок №260, то колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не зобов`язував відповідача виплатити конкретну суму компенсації, а лише вказав кількість днів за які необхідно нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Саме відповідач повинен здійснити відповідний розрахунок.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на ухвалу Окружного адміністративного суду від 11.10.2022, якою залишено без розгляду в частині позовні вимоги позивача, оскільки такі вимоги стосувалися питання внесення змін до наказу про звільнення щодо нарахування та виплати компенсації, тоді як суд визнав протиправною бездіяльність відповідача в ненарахуванні та не виплаті компенсації та зобов`язав нарахувати та виплатити таку компенсацію.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Головного управління Національтної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.