Справа № 200/8807/20-а
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №200/8807/20-а
судді Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Соколова В.М. на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Дванадцятої кадрової комісії, Донецької обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
Короткий виклад історії справи
У вересні 2020 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 1), Дванадцятої кадрової комісії (далі - відповідач 2, Кадрова комісія), Донецької обласної прокуратури (далі - відповідач 3), де просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 10 від 16.07.2020 Кадрової комісії «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації»;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора області Прокуратури Донецької області № 870-к від 03.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) з 04.09.2020 на підставі рішення Кадрової комісії №10;
- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області в Донецькій обласній прокуратурі, з 05.09.2020;
- стягнути з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 05.09.2020 без урахування обов`язкових відрахувань;
- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача в органах прокуратури України на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, а також зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру подати звіт про виконання рішення суду у цій частині, стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову позивач посилався на процедурні порушення проведення атестації, а саме порушення порядку формування Дванадцятої кадрової комісії. Істотні порушення проведеної співбесіди, на думку позивача, полягають у тому, що під час оголошення оскаржуваного рішення Кадровою комісією обґрунтувань та мотивів його прийняття не зазначено. При цьому, зміст оголошеного після проведеної співбесіди рішення відрізняється за змістом від рішення, яке надано позивачу 10.08.2020 на його запит. Також, позивач звертав увагу, що в протоколі засідання комісії відсутнє обговорення результатів виконання ним практичного завдання. Позивач наголошував, що комісія прийняла до уваги матеріали дисциплінарного провадження № 07/3/2-182дс-91дп-20, провадження по якому закрито. На переконання позивача, зазначені обставини свідчать про порушення порядку проведення співбесіди, і, як наслідок, неправомірність прийнятого Кадровою комісією рішення. Також позивач не погодився з оскаржуваним наказом про звільнення у частині визначених у ньому підстав. На його думку, цей наказ є незаконним та підлягає скасування, у тому числі, виходячи з того, що фактично не відбулося ані реорганізації, ані ліквідації Прокуратури Донецької області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2021 позовні вимоги у цій справі задоволено частково: визнано протиправними і скасовані рішення Кадрової комісії від 16.07.2020 № 10 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації» та наказ прокурора області Прокуратури Донецької області від 03.09.2020 № 870-к про звільнення ОСОБА_1 . Зобов`язано Донецьку обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді, з якої його було звільнено, з 05.09.2020. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.09.2020 по 04.03.2021 в сумі 122 077, 50 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2021змінено, в абзаці четвертому резолютивної частини рішення виключено слова «та органів прокуратури Донецької області». В іншій частині рішення залишено без змін.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 2017 року працював в органах прокуратури, наказом № 57-к від 16.01.2018 призначений на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області.

На виконання вимог пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі - Закон № 113-ІХ) позивач подав Генеральному прокурору України заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації: іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. У зв`язку із цим його допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

За наслідками проведення співбесіди Кадровою комісією відносно позивача прийнято рішення № 10 від 16.07.2020 про неуспішне проходження прокурором атестації.

У вказаному рішенні зазначено, що на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності прокурора вимогам професійної компетентності у зв`язку з неправильним вирішенням практичного завдання, оскільки на більшість питань прокурор надав неповні та/або неправильні відповіді без належного обґрунтування;

- зазначено, що ОСОБА_1 не володіє знаннями щодо етичних норм поведінки прокурора, принципів взаємодії прокурора з правоохоронними органами, вимог КПК України щодо територіальної юрисдикції, повноважень прокурора в суді першої інстанції та порядку оголошення особи в міжнародний розшук;

- вказано із посиланням на матеріали дисциплінарного провадження у справі №07/3-182дс091дп-20 на те, що під час демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, ОСОБА_1 втрутився у процес, стверджував, що демонтаж є незаконним, погрожував кримінальною і адміністративною відповідальністю, викликав поліцію, погрожував членам комісії з демонтажу, грубо та некоректно поводив себе по відношенню до інших службових та посадових осіб місцевого самоврядування. Зазначено, що попереднім власником вищезгаданої споруди є брат його дружини ОСОБА_2 . Також, відповідно до матеріалів дисциплінарного провадження, двоє членів комісії з демонтажу пояснили, що саме втручання прокурора стало причиною для перенесення терміну демонтажу незаконної споруди.

У подальшому наказом від 03.09.2020 № 870-к позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, з 04.09.2020 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, у якості підстави зазначено: рішення № 10 від 16.07.2020.

Позивач, уважаючи рішення про неуспішне проходження ним атестації та наказ про звільнення протиправними, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оцінка відповідності прокурора критеріям професійної етики здійснюється Кадровою комісією крізь призму етичних вимог, встановлених до професії прокурора, і стандартів, що стосуються його позаслужбової поведінки й іншої дозволеної діяльності. Однією із підстав ухвалення Кадровою комісією спірного рішення слугували відомості з матеріалів дисциплінарного провадження у справі № 07/3- 182дс091дп-20 про те, що ОСОБА_1 втрутився у процес здійснення демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, стверджуючи, що демонтаж є незаконним, погрожував кримінальною і адміністративною відповідальністю, викликав поліцію, погрожував членам комісії з демонтажу, грубо та некоректно поводив себе по відношенню до інших службових та посадових осіб місцевого самоврядування. Зазначено, що попереднім власником вищезгаданої споруди є брат його дружини ОСОБА_2 . Відповідно до матеріалів дисциплінарного провадження, двоє членів комісії з демонтажу пояснили, що саме втручання прокурора стало причиною для перенесення терміну демонтажу незаконної споруди.

Надаючи оцінку обґрунтованості оскаржуваного рішення Кадрової комісії у цій частині, суди виходили з того, що: по-перше, дисциплінарне провадження у справі № 07/3-182дс091дп-20 закрито; по-друге, остаточне рішення у цій справі прийнято 16.07.2020 та направлено до Прокуратури Донецької області 28.07.2020, тобто на дату ухвалення комісією оскаржуваного рішення від 16.07.2020 остаточного рішення у справі № 07/3-182дс091дп-20 прийнято не було. Вказане, на думку судів попередніх інстанцій, свідчить про безпідставність урахування комісією матеріалів дисциплінарного провадження стосовно позивача та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Касаційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі № 200/8807/20-а подані ОСОБА_1 , Офісом Генерального прокурора та Донецькою обласною прокуратурою.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора та Донецької обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року скасовано, а справу № 200/8807/20-а направлено до Донецького окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Основні мотиви, викладені у постанові Верховного Суду

Переглядаючи рішення судів у касаційному порядку Верховний Суд зауважив, що завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Достатнім є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих особою пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо її достатньої відповідності цим критеріям.

Обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

Верховний Суд зауважив, що визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної компетентності, професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики чи доброчесності).

Пунктом 9 Порядку № 221 визначено, що кадрова комісія під час проведення співбесіди досліджує інформацію, зокрема, і щодо кількості дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України; дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності та дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики.

У межах процедури атестації прокурорів, з урахуванням мети і завдань її проведення, повноваженнями комісії є з`ясування й оцінка усіх аспектів життя і діяльності прокурора не лише професійного характеру, але й морально-етичного, тобто комісія повинна визначити чи відповідає поведінка прокурора визначених міжнародним стандартам у цій сфері, а також положенням Кодексу.

На підставі наведеного у постанові суду касаційної інстанції сформовано висновок про те, що доводи судів попередніх інстанцій про помилкове посилання Кадрової комісії на матеріали дисциплінарного провадження, за відсутності остаточного рішення у дисциплінарній справі № 07/3-182дс091дп-20 на дату проведення із позивачем співбесіди, а відтак за відсутності належним чином встановлених та підтверджених фактів у цьому провадженні, є необґрунтованими.

Верховний Суд зазначив, що враховуючи положення пунктів 9, 10, 11 Порядку № 221 інформація та відомості із матеріалів дисциплінарного провадження стосовно прокурора, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям професійної етики, можуть бути предметом дослідження комісії, зокрема і за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу, прийнятого за наслідками розгляду дисциплінарної скарги, так само як і за його наявності.

У постановах від 04.08.2022 у справі № 160/12019/20, від 03.11.2022 у справі №280/9730/20, від 15.11.2022 у справі № 140/3147/21, від 29.11.2022 у справі № 640/33311/20 Верховний Суд зазначив, що атестація за законом не є дисциплінарним провадженням; це, попри певну схожість, сутнісно різні, відмінні процедури. На стадії атестації відповідна Комісія не встановлює і не кваліфікує наявності в діях прокурора ознак складу дисциплінарного проступку, що є обов`язковою складовою процедури атестації. На цій стадії відбувається оцінювання фактів (явищ) минулої поведінки прокурора в сенсі виявлення і визначення [нових] якостей (характеристик, ознак чи рис) прокурора, на підставі яких формується висновок про його здатність бути прокурором. Урахування відомостей про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності є лише композиційним елементом характеристики особи прокурора. Ці відомості можуть містити інформацію, яка свідчитиме про те, чи може обіймати посаду прокурора особа, котра вчиняла дії, які за визначенням є неприйнятними і несумісними зі статусом прокурора.

Суд зазначив, що при вирішенні цієї справи судами попередніх інстанцій не враховано, що під час проведення співбесіди, комісія виходила не з факту притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності чи прийняття рішення про закриття дисциплінарного провадження, а із наявності обставин та відомостей, які слугували підставою для звернення посадових осіб з дисциплінарною скаргою стосовно позивача.

Підстави і мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.

Погоджуючись із загальними підходами до оцінки доброчесності прокурорів, що означені Верховним Судом у постанові ввід 01 грудня 2022 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Так, у силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду у справах цієї категорії, рішення, наслідком якого може бути звільнення прокурора з посади, повинно бути, перш за все, об`єктивним та має повною мірою висвітлювати інформацію (давати відповіді на питання) щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його здатністю підвищувати свій фаховий рівень та здійснювати професійні обов`язки, а також щодо відповідності прокурора етичним та антикорупційним критеріям.

Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора під час проведення співбесіди, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про не проходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку № 221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

У рішенні Кадрової комісії № 10 від 16.07.2020, яке є предметом судового контролю у справі № 200/8807/20-а, з-поміж іншого, вказано, що відповідно до матеріалів дисциплінарного провадження у справі №07/3-182дс091дп-20 під час демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, ОСОБА_1 втрутився у процес, стверджував, що демонтаж є незаконним, погрожував кримінальною і адміністративною відповідальністю, викликав поліцію, погрожував членам комісії з демонтажу, грубо та некоректно поводив себе по відношенню до інших службових та посадових осіб місцевого самоврядування. Як установлено, попереднім власником вищезгаданої споруди є брат його дружини ОСОБА_2 . Двоє членів комісії з демонтажу пояснили, що саме втручання прокурора стало причиною для перенесення терміну демонтажу незаконної споруди.

Наведені факти, за висновком Кадрової комісії, свідчать про невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної етики.

Не заперечуючи можливість використання матеріалів дисциплінарних проваджень відносно прокурора під час проходження останнім атестації (незалежно від результатів такого дисциплінарного провадження), уважаю, що мотиви, з яких виходила атестаційна комісія, фактично зводяться до змісту дисциплінарної скарги про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, поданою Слов`янською міською радою, адже комісією лише процитовано доводи скаржника.

Водночас, кадровою комісією в оскаржуваному рішенні не було надано оцінки поясненням позивача на спростування доводів скарги. При цьому, в розпорядженні атестаційної комісії були наявні матеріали дисциплінарного провадження ОСОБА_1 , яким не було надано всебічної оцінки. Спірне рішення не містить жодних посилань на матеріали дисциплінарного провадження, які могли б однозначно свідчити про невідповідність прокуратора критеріям доброчесності.

У постанові від 01 грудня 2022 року Верховний Суд зазначив, що під час проведення співбесіди, комісія виходила не з факту притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності чи прийняття рішення про закриття дисциплінарного провадження, а із наявності обставин та відомостей, які слугували підставою для звернення посадових осіб з дисциплінарною скаргою стосовно позивача.

Також Суд зазначив, що комісія не могла враховувати рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно позивача, оскільки на дату проведення співбесіди (16.07.2020) цього рішення не існувало. Відомостей з матеріалів дисциплінарного провадження № 07/3-182дс091дп-20 члени комісії уважали достатніми для виникнення у них обґрунтованих сумнівів щодо відповідності позивача вимогам професійної етики.

Однак, на моє переконання, сама по собі наявність дисциплінарного провадження не свідчить про недотримання прокурором, зокрема правил професійної етики. У даному випадку, твердження комісії не підтверджені посиланнями на докази, на підставі яких ці обставини встановлено.

На моє переконання, під час ухвалення рішення за результатами атестації прокурора на етапі співбесіди (3 етап) кадрова комісія вправі посилатися лише на ті обставини та апелювати тільки тими аргументами, наявність яких підтверджується відповідними доказами. У випадку ж відсутності останніх, кадрова комісія повинна врахувати пояснення прокурора, якими він спростовує негативні відомості про себе.

Водночас, рішення Кадрової комісії в означеній частині базується виключно на цитуванні доводів Слов`янської міської ради, наведених у дисциплінарній скарзі стосовно ОСОБА_1 .

На мою думку, обґрунтування вмотивованості прийнятого рішення лише наявністю у комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та дискреційністю її повноважень не може вважатися достатнім, оскільки рішення наслідком якого може бути звільнення прокурора з посади, повинно бути, перш за все, об`єктивним та має повною мірою висвітлювати інформацію (давати відповіді на питання) щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його здатністю підвищувати свій фаховий рівень та здійснювати професійні обов`язки, а також щодо відповідності прокурора етичним та антикорупційним критеріям. Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю.

Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та зокрема судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

З огляду на це рішення Кадрової комісії № 10 від 16.07.2020 в окресленій частині є невмотивованим і таким, що прийняте без урахування усіх обставин, що мали значення під час його прийняття.

Між тим, на моє переконання, суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку спірному рішенню атестаційної комісії, правомірно виходили з тих обставин і документів, які мали місце під час прийняття такого рішення і не мали проводити додаткову перевірку доброчесності позивача, тим самим фактично перебираючи на себе повноваження атестаційної комісії.

На підставі вищенаведеного уважаю помилковим викладений у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року висновок про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку наявним у справі доказам (в тому числі матеріалам означеного дисциплінарного провадження, а також диск із записом проходження позивачем співбесіди) та не спростували обґрунтовані сумніви комісії, тобто не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку із чим дійшли передчасних висновків по суті справи.

Тож оскільки, на мою думку, рішення Кадрової комісії № 10 від 16.07.2020 у цілому є протиправним і підлягає скасуванню, а надана судами попередніх інстанцій його оцінка є правильною, не вбачаю підстав для направлення справи до Донецького окружного адміністративного суду на новий розгляд у цій частині.

Суддя В. М. Соколов