Справа № 320/463/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м. Київ справа №320/463/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.08.2020, прийнятого ГУ ДПС у Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки. Крім того, у зв`язку з відсутністю упозивача обов`язку отримувати ліцензію на зберігання пального не Доведеним є факт вчинення Позивачем порушення, передбаченого ч.2 ст. 17 Закону №481/95-ВР. Саме тому відсутні підстави для застосування фінансової санкції, передбаченої вказаною нормою Закону №481/95-ВР, а оскаржуване ППР є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що підставою для прийняття спірного рішення є встановлення контролюючим органом факту здійснення зберігання пального за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній підтримав позицію, викладену в позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач здійснює господарську діяльність з внутрішніх перевезень вантажів транспортними засобами.

Задля забезпечення руху транспортних засобів Позивач здійснює заправку їх паливних баків паливно-мастильними матеріалами, а саме дизельним паливом.

Паливо для заправки транспортних засобів позивач періодично купує у ТОВ «ВРД» відповідно до договору купівлі-продажу товарів №Г-108 від 30.05.2019.

Відповідно до п.2.1 договору купівлі - продажу поставка товару здійснюється на умовах СРТ відповідно до правил Інкотермс 2010. Вказаній термін поставки покладає на продавця обов`язок оплатити перевезення товару до місця розвантаження.

30.04.2020 позивач придбав у ТОВ «ВРД» чергову партію дизельного пального ДП Л Євро5-ВО у кількості 1500 літрів на загальну суму 20340,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №1953 від 30.04.2020.

Для доставки цього палива до місця розвантаження ТОВ «ВРД» найняло позивача за договором для перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні №01042019 від 01.04.2019. Факт перевезення пального на виконання зазначеного договору також підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №0000-001953 від 30.04.2020.

Одразу після доставки палива до місця розвантаження паливо з причепа-цистерни було відвантажене в паливні баки таких транспортних засобів: - сідловий тягач DAF 95XF430, реєстраційний номер НОМЕР_1 800 літрів; - автомобіль спеціалізований вантажний цистерна DAFCR75 290, реєстраційний номер НОМЕР_2 200 літрів; - вантажний паливозаправник CRENAULTMIDLUM 210, реєстраційний номер НОМЕР_3 180 літрів; - сідловий тягач DAFFTXF 95, реєстраційний номер НОМЕР_4 320 літрів.

Даний факт підтверджується відомістю заправки за квітень 2020 року та підписами водіїв позивача. Також в матеріалах справи наявні докази належності транспортних засобів позивачу на праві власності чи на умовах оренди та інформацію про технічні характеристики паливних баків транспортних засобів.

В подальшому більшу частину вивантаженого в паливні баки транспортних засобів пального позивач використав для господарської діяльності з перевезення вантажів, що також підтверджується подорожніми листами.

У липні 2020 року посадовими особами відповідача проведена фактична перевірка позивача, за результатами якою було складено акт перевірки №195/10-36-32-00-10/ від 14.07.2020. Відповідач не надав позивачу примірник направлення на перевірку і не пояснив детально причини проведення перевірки.

Перевіркою було виявлено порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме зберігання пального без відповідної ліцензії.

Позивач надав свої заперечення на акт перевірки, проте за результатами розгляду заперечень відповідач залишив висновки акту перевірки незмінними, а заперечення без задоволення.

10.08.2020 ГУ ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 500000, 00 грн. за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

26.08.2020 позивач подав до ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення. Рішенням про результати розгляду скарги від 31.12.2020, скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення без змін.

Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Позивач стверджує, що наказ про проведення перевірки не відповідає вимогам абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України. З даного приводу суд зазначає таке.

ГУ ДПС у Київській області до відзиву було додано, зокрема, копію наказу №-875 від 30.06.2020 та копію витягу з додатку №1 до наказу.

Відповідно до п.2 наказу фактичні перевірки суб`єктів господарювання повинні бути проведені згідно з додатком №1.

Тобто, додаток №1 до наказу є невід`ємною частиною наказу, так само як і витяг з такого додатку.

Відповідно до гі.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ПК України, та за умови предявлення або надіслання у випадках, визначених ІІК України, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводитьсф мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку іа тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого орган;:

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Оскільки додаток №1 до наказу та витяг з нього є невід`ємною частиною наказу, тотдо додатку №1 або витягу з додатку №1 застосовуються такі самі вимоги, як і до оформлення наказу.

Тобто, якщо додаток №1 або витяг з додатку №1 не містить необхідних реквізитів, передбачених абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України, то такий додаток або витяг з нього не може вважатись таким, що приинятий у передбачений ПК України спосіб.

Наданий Відповідачем витяг з додатку №1 до наказу не містить підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) та не скріплений печаткою контролюючого органу, як того вимагає абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України.

Крім того ані наказ, ані витяг з додатку №1 до наказу не містять зазначення періоду діяльності Позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є також обов`язковим.

Посилання ГУ ДПС у Київській області у витязі з додатку №1 на ст. 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності Позивача, є недостатнім для ідентифікації цього періоду.

Аналогічної правової позиції дотримується Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 28.01.2021 у справі №640/4039/20.

Таким чином, оскільки витяг з додатку №1 до наказу було оформлено всупереч вимогам абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України, то фактична перевірка була проведена незаконно.

Позивач стверджує, що у відповідача відсутні передбачені п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстави проведення фактичної перевірки:

Відповідач намагається обґрунтувати законність проведення перевірки посиланням останню частину підпункту 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України. Відповідач фактично триває з контексту статті останні декілька слів і намагається ними обґрунтувати ~явність підстав для перевірки.

Відповідно до підпункту 80.2.5 н.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися за наявності хоча б одній з підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Перевірка на підставі п. п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України буде правомірною за наявності, наказу на призначення перевірки, який має містити:1) визначення яка саме інформація отримана податковим органом щодо наявних порушень з боку конкретногоплатника податків; 2) відомостей, коли та ким така інформація, що слугувала підставоюдля призначення фактичної перевірки, була надана; 3)відомостей, які с наявні доказиотримання контролюючим органом такої інформації або звернення, які було зареєстровано у відповідному порядку.

Пункт 80.2 ст.80 ПК України побудований таким чином, що кожний його наступний підпункт є самостійною підставою для проведення фактичної перевіркиконтролюючим органом.

Водночас ГУ ДПС у Київській області ділить підпункт 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України на дві самостійні підстави для перевірки:

- перша підстава - наявність та/або отримання в установленому законодавством

порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва обліку зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- друга підстава - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Такий поділ свідчить про відсутність у Відповідача інформації про порушення Позивачем податкового законодавства і тому Відповідач на власний розсуд застосовує лише другу частину п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Проте п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України не містить конструкції «або, або» та не дозволяє контролюючому органу обирати яка сама частина підпункту стане підставою для проведення фактичної перевірки. Саме тому підпункт 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України повинен застосовуватись контролюючим органом повністю, а не частинами.

В наказі про проведення перевірки не зазначено, які саме порушення допустив позивач, що могло бути підставою для проведення фактичної перевірки на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України. Встановлення даної обставини є предметом доказування

в силу приписів ч. 2 ст. 73 КАС України, що узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №520/1304/20.

Оскільки для проведення перевірки у Відповідача не було законних підстав, то фактична перевірка була проведена незаконно, а ППР, винесене за її наслідками також не може вважатися законним.

Щодо твердження позивача, що підпункт 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України не може бути підставою для проведення перевірки Позивача, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідач визначив підставою для проведення фактичної перевірки п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ГІК України.

Водночас у квітні 2020 року Позивач не зберігав пальне, а здійснював тільки перевезення пального на замовлення окремих суб`єктів господарювання. Жодних ліцензій на зберігання чи торгівлю пальним у Позивача не було.

Крім нього Позивач не був та не є зареєстрованим платником акцизного податку та не підпадає під критерії платників акцизного податку.

Тобто, Позивач у квітні 2020 року не відносився до суб`єктів господарювання чия діяльність регулюється Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Якщо Позивач не відносився до таких суб`єктів, то його і не можна було перевіряти на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Позивач потрапив під дію зазначених норм тільки у травні 2020 року, коли отримав ліцензію на зберігання пального. Тому у Відповідача не було підстав перевіряти діяльність Позивача у квітні 2020 року на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Отже, Відповідачем у своєму відзиві не наведено доказів законності проведення фактичної перевірки, а тому податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2020, яке було винесене за результатами такої перевірки, є протиправним і підлягає скасуванню.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі-Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ст.1 Закону №481/95-ВР у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії;

- роздрібна торгівля пальним діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції /газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

За змістом приписів статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Після видачі/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/анулювання відповідної ліцензії.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі: заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії; рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів); рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку; рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем; порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях; отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Щодо відсутності доказів того, що Позивач здійснював зберігання пального, суд зазначає таке.

Одним із основних аргументів, які у своєму відзиві наводить ГУ ДПС у Київській області для підтвердження законності оскаржуваного ППР є те, що Позивач отримав ліцензію на право зберігання пального від 22.05.2020 №2001265.

Позивач у квітні 2020 року не зберігав пальне у ємності. Все пальне одразу використовувалося для заправки власних транспортних засобів.

У травні 2020 року Позивач вирішив, що інколи йому необхідно певний час зберіганні пальне безпосередньо у цистерні бензовоза.

Дії, які Позивач вчиняв в подальшому, не повинні впливати па винесення ППР та за попередні періоди.

Отже, сам по собі факт отримання Позивачем ліцензії не є доказом того, що позивач здійснював зберігання пального.

Також Відповідач зазначає, що на адресу Позивача було виписано акцизну накладну від 30.04.2020 №1602 із зазначенням таких показників, які використовуються у разі оптової реалізації пального та відвантаження продукції на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - не платник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Тобто, акцизна накладна з такими показниками, є доказом того, що Позивач здійснює зберігання пального.

Судом встановлено, що акцизна накладна була виписана не Позивачем, а іншим суб`єктом господарювання, який, своєю чергою, не знайомий із специфікою господарської діяльності Позивача та відповідно не-володіє інформацією про те, чи здійснює Позивач зберігання пального чи він одразу заправляє доставлене пальне у паливні баки власних автомобілів.

Тому оскільки акцизна накладна була виписана іншою особою, то така накладна не може підтверджувати та не є доказом факту зберігання Позивачем пального.

У своєму відзиві ГУ ДПС у Київській області робить висновок про те, що суб`єкт господарювання, який використовує транспортний засіб - паливозаправник з метою доставки та зберігання пального повинен отримати ліцензію на зберігання пального.

Відтак, якщо метою використання транспортного засобу - паливозаправника є доставка та зберігання пального, то суб`єкт господарювання повинен отримати ліцензію на зберігання пального.

Судом встановлено, що позивач використовував свій транспортний засіб виключно з метою доставки пального та вивантаження доставленого пального в паливні баки інших транспортних засобів. Тобто, Позивач не використовував транспортний засіб для зберігання пального.

Відповідач не зафіксував факту зберігання пального і не надав жодних доказів такого зберігання. Натомість Позивач надав документальне підтвердження того, що все отримане ним пальне було в той же день перевантажене у паливні баки автомобілів. Оскільки Позивач не зберігав пальне у інших ємностях, окрім паливних баків транспортних засобів, то для такої діяльності йому не потрібна була ліцензія.

Таким чином, Відповідачем у своєму відзиві не спростовано доводи, наведені Позивачем у позовній заяві, а саме не доведено законності винесення ним податкового повідомлення-рішення № від 10.08.2020.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5000,00 грн.. Враховуючи задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області, становить 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2020, прийняте ГУ ДПС у Київській області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Державної податкової служби у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.