Справа № 160/17942/22
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,
- в розмірі 6800,00 грн за роздрібну торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживачів на місці за відсутності статусу суб`єкта господарювання громадського харчування;
- в розмірі 6800,00 грн за роздрібну торгівлі тютюновими виробами поштучно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням та зазначає, що в період проведення перевірки, позивачем було орендовано приміщення за адресою АДРЕСА_1 , які позивач здавала в суборенду третім особам, які, в свою чергу, займались послугами з ломбарду та торгівельною діяльності в торговому павільйоні, таким чином усі обставини, які відображені в акті фактичної перевірки від 31.07.2019 не відповідають дійсності, що призводить до висновку, що сама перевірка по факту не проводилась, а акт від 31.07.2019 був складений у приміщенні податкового органу. Окрім того податковим органом також не було встановлено жодної з підстав для проведення фактичних перевірок, які передбачені пунктом 80.2 статті 80 ПК України. Позивач з направленнями на проведення перевірки та наказами про проведення перевірки ознайомлена не була. Позивач зазначає, що в тексті акту перевірки від 31.07.2019 на першій сторінці вказано, що перевірку здійснено в присутності представника суб`єкта господарювання «реалізатора», при цьому ні прізвища, ні ім`я, ні адреси, ні будь-яких інших даних особи не зазначено, як відсутній підпис цієї особи в акті перевірки. Позивач стверджує, що в акті перевірки відсутні дані про складання перевіряючими акту про відмову такої особи від підпису. Наведені обставини стали підставою для звернення до оскарження прийнятого рішення.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
30.11.2022 судом отримано відзив Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Підставою для призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 був лист Кам`янської міської ради департаменту муніципальних послуг та регулятивної політики від 01.07.2019 №01-03/934 «Про недопущення незаконної торгівлі алкогольними напоями цілодобово, у тому числі на розлив, без відповідної ліцензії в об`єкті торгівлі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ». Відповідач зазначає, що мав достатні підстави для призначення та проведення фактичної перевірки. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області, які були направлені для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на місці проведення господарської діяльності було пред`явлено наказ та направлення на проведення перевірки реалізатору, однак, уповноважена особа позивача відмовилась від отримання наказу та підпису у направленнях на перевірку. Перед початком фактичної перевірки 31.07.2019 проведено контрольну розрахункову операцію з продажу товару придбано алкогольний напій горілку на розлив 0,1 л за ціною 8 грн 50 коп та сигарету поштучно за ціною 1 грн 50 коп. У позовній заяві вказано, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , позивач здає в суборенду, і як доказ, надає копію договору №15/07-19 суборенди нежитлового приміщення від 15.07.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Під час проведення перевірки копія зазначеного договору не надавалась, а надана лише до позовної заяви 08.11.2022, що ставить під сумнів її достовірність.
07.12.2022 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій викладено незгоду з позицією відповідача, заявленій у відзиві та вказано, що з долученого до матеріалів судової справи копії акту відмови від отримання наказу та підпису у направленні на перевірки від 31.07.2019 встановлено, що відсутні дані щодо заявлених причин такої відмови та докази, що другий примірник був вручений платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків (відсутній підпис «реалізатора», як і персональні дані такої особи), а отже, останній не відповідає нормам п.81.2 ст.81 ПК України та не може бути належним доказом у справі. Договір №15/07-19 від 15.07.2019 був укладений за декілька тижнів до проведення фактичної перевірки. Отже з вище вказаних договорів встановлено, що на момент проведення фактичної перевірки від 31.07.2019 лише ФОП ОСОБА_2 здійснювала торгівельну діяльність в торговому павільйоні, яка мала вид діяльності 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
15.12.2022 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких, крім викладеного у відзиві, зазначено, що суд не може брати до уваги документи, надані платником податків на підтвердження доводів про неправомірність прийнятого щодо нього за результатами перевірки рішення, які не були надані під час перевірки або протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, оскільки ці документи не відповідають вимозі щодо допустимості доказів в адміністративній справі.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована фізичною особою-підприємцем 28.08.2018. Підприємницьку діяльність припинено 24.11.2020, що підтверджується долученою до позовної заяви випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У період провадження підприємницької діяльності ОСОБА_1 здійснювала наступні види діяльності: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19 - основний); роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.77); роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах (код КВЕД 47.79); роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (код КВЕД 47.91); інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (код КВЕД 47.99); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20).
04.07.2019 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за вх. №7429/9 надійшов лист Департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам`янської міської ради від 01.07.2019 №01-03/934 «Про недопущення незаконної торгівлі алкогольними напоями цілодобово, у тому числі на розлив, без відповідної ліцензії в об`єкті торгівлі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ». В листі зазначено, що в ході проведеної роботи спеціалістами департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики міської ради було з`ясовано, що в зазначеному вище об`єкті торгівлі господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 . Дозвільних документів на даний вид діяльності, у тому числі ліцензії на право здійснення алкогольними напоями, ФОП ОСОБА_1 не надала.
17.07.2019 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ №4237 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яким вирішено керуючись ст.19-1, ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі пп.80.2.5, 80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів. Перевірку розпочати з 31.07.2019.
На підставі наказу №4237 від 17.07.2019 складені направлення на проведення перевірки від 30.07.2019 №5156, №5157.
31.07.2019 посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області здійснено вихід за адресою перевірки, визначеною у наказі №4237 від 17.07.2019.
До відзиву долучено акт відмови від отримання наказу на проведення перевірки та підпису у направленнях на перевірку від 31.07.2019, яким зафіксовано, що реалізатор торгового об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , після ознайомлення відмовився від отримання наказу від 17.07.2019 №4237 та підпису у направленнях на перевірку від 30.07.2019 №5156, №5157.
В пункті 10 розділу 2 «Описова частина» акту фактичної перевірки зазначено, що перевіркою встановлено факт реалізації (зберігання) товарів: горілка на розлив 0,1 л за ціною 8 грн 50 коп, сигарета «PLATINUM» поштучно за ціною 1 грн 50 коп, вартість яких становить 10 грн.
В розділі акту фактичної перевірки «Перевіркою встановлено» зазначено, що на торговому об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 . Реалізатором здійснено продаж горілки на розлив 0,1 л за ціною 8 грн 50 коп та сигарети «PLATINUM» поштучно за ціною 1 грн 50 коп, чек на алкогольний напій та тютюновий виріб не надано, реалізатором відмовлено в наданні пояснень.
Відповідальність за дане правопорушення передбачена абз.5, 10, 13 частини другої статті 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», із змінами та доповненнями.
- в розмірі 6800,00 грн - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями на розлив для споживання на місці за відсутністю статусу суб`єкта господарювання громадського харчування;
- в розмірі 6800,00 грн - за роздрібну торгівлю тютюновими виробами поштучно.
- 6800,00 грн за роздрібну торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживачів на місці за відсутності статусу суб`єкта господарювання громадського харчування;
- 6800,00 грн за роздрібну торгівлі тютюновими виробами поштучно.
Вказане рішення направлено на адресу ОСОБА_1 , вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте до податкового органу повернувся конверт з відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується долученою до відзиву копією квитанції поштового відділення та конверту.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд керується наступним.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
В обґрунтування підстав звернення до суду позивачем, крім іншого, зазначено про невручення наказу про проведення фактичної перевірки від 17.07.2019 №4237 та направлень від 30.07.2019 №5156, №5157, а в акті відмови від отримання наказу на проведення перевірки та підпису у направленнях на перевірку від 31.07.2019 відсутній підпис уповноваженої особи ОСОБА_1 та відсутні персональні дані такої особи.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки посадових осіб податкових органів під час здійснення податкового контролю, врегульовано положеннями Податковий кодексом України (далі - ПК України).
У відповідності до пп.19-1.1 п.19-1.1 ст.19 ПК України контролюючі органи здійснюють, зокрема, адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Статтею 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючими органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, в тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст.80 ПК України, а саме, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Отже, попереднє завчасне ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про проведення перевірки та направленнями не передбачено у випадку проведення фактичної перевірки.
Згідно з п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.
За приписами ч.2 п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Відповідно до п.81.1 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Позивач, вказуючи на протиправність проведеної перевірки, зазначає, що в акті відмови від отримання наказу на проведення перевірки та підпису у направленнях на перевірку відсутній підпис реалізатора.
Суд зазначає, що сам факт складання акту відмови від отримання наказу на проведення перевірки та підпису у направленнях на перевірку свідчить про незгоду особи отримувати документи від податкового органу та ознайомлюватись з ними. Відтак, є логічною відсутність підпису й на акті відмови від отримання наказу на проведення перевірки та підпису у направленнях. Відсутність такого підпису та небажання реалізатора надавати особисті дані про себе не свідчить про формальність складання відповідного акту або про протиправність проведеної перевірки.
Відповідно до наведеного п.81.1 ПК України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Судом не встановлено складання неналежним чином (або за відсутності підстав для їх прийняття) наказу про проведення фактичної перевірки від 17.07.2019 №4237 та направлень від 30.07.2019 №5156, №5157, а тому підстав для недопуску до проведення перевірки не було.
Особою, яка була присутня в магазині, не було здійснено дій, спрямованих на недопущення проведення перевірки, відтак, дослідженню підлягає суть встановленого порушення законодавства, а не процедурні порушення проведення перевірки.
Відповідно до п.81.1 ПК України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Таким чином, судом не встановлено порушень процедури проведення перевірки.
З метою всебічного з`ясування всіх обставин справи при прийнятті оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне надати правову оцінку суті встановленого порушення.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №481/95-BP).
Відповідно до ч.21 ст.15 Закону №481/95-BP роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Перевіркою встановлено факт реалізації товару - сигарета поштучно за ціною 1 грн 50 коп.
Відповідач вказує, що станом на 31.07.2019 у позивача була відсутня ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, що стало підставою для накладення штрафу.
Відповідно до норм діючого законодавства України суб`єкти підприємництва до початку ведення господарської діяльності з роздрібного та оптового продажу алкоголю та тютюнових виробів зобов`язані отримати відповідну ліцензію та мати реєстратори розрахункових операцій.
Відповідно до ч.10 ст.18 Закону №481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право використовувати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово - відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва згідно з додатком.
Перевіркою встановлено факт реалізації товару - алкогольного напою горілка на розлив 0.1 л за ціною 8 грн 50 коп.
Згідно вищезазначеної Постанови №957 мінімальна вартість горілки об`ємом 100 мл міцністю 40% з 02.10.2018 (в редакції Постанови станом на дату проведення фактичної перевірки) становить 17,88 грн.
Таким чином, відповідач зробив висновок, що позивачем здійснювався продаж горілки об`ємом 100 мл міцністю 40% за цінами нижче встановлених мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
Відповідно до ст.1 Закону №481/95-ВР:
- роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування;
- місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв, метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від чого, чи оформляється через них продаж інших товарів;
- продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.
Перевіркою торгового об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено відсутність довідки, виданої Держпродспоживслужбою про реєстрацію потужності, з огляду на що перевіряючими зроблено висновок про порушення позивачем ст.15-3 Закону №481/95-ВР, а саме, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без дозволу щодо статусу суб`єктів господарювання громадського харчування.
Відповідно до абз.14 ч.2 ст.17 за порушення вимог статті 15.3 цього Закону №481/95-ВР до позивача застосовані штрафні санкції на суму 6800 грн.
Відповідно п.9 ч.1 ст.15.3 Закону №481/95-ВР обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння: поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар).
Перевіркою встановлено факт реалізації товару - сигарета поштучно за ціною 1 грн 50 коп.
Відповідно до абз.14 ч.2 ст.17 за порушення вимог п.9 ч.1 ст.15.3 цього Закону №481/95-ВР відповідачем до позивача застосовані штрафні санкції на суму 6800 грн.
Аналізуючи виявлені перевіряючими порушення, судом встановлено, що доводи відповідача зводяться до проведеної контрольної закупівлі горілки на розлив 0,1 л за ціною 8 грн 50 коп, сигарети «PLATINUM» поштучно за ціною 1 грн 50 коп.
З метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між операцією з продажу наведених товарів та наявності вини позивача, саме ФОП ОСОБА_1 , суду необхідно дослідити докази придбання наведеного товару за вказаними в акті фактичної перевірки цінами саме у приміщенні магазину, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .
Однак, суду на підтвердження придбання не надано жодних доказів, ані квитанції, ані відео доказу придбання, ані пояснення свідків тощо.
На підтвердження придбання товару, відповідачем долучено до відзиву фотографію цигарки та рідини у пластиковому стакані.
З наведеної фотографії суд не може встановити, який саме товар на ній зображено, тобто чи є це горілка та сигарета «PLATINUM», про які йде мова в акті перевірки та які придбані у позивача, в який день, та за якими цінами.
Той факт, що при придбанні товарів не було видано розрахункового чеку не свідчить про звільнення відповідача від обов`язку доказування наявності вчиненого правопорушення позивачем іншими доказами, в тому числі відео доказами та/або поясненнями свідків.
Верховний Суд в постанові від 25.06.2020 у справі №924/233/18 зазначив, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справ.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосило, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Отже, з огляду на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на придбання товару горілки на розлив 0,1 л за ціною 8 грн 50 коп, сигарети «PLATINUM» поштучно за ціною 1 грн 50 коп саме в магазині, де позивач здійснювала підприємницьку діяльність, і саме в день проведення перевірки, окрім того, що про цей факт зазначено в акті перевірки, суд не може беззаперечно підтвердити факт наявності вчиненого правопорушення в діях ФОП ОСОБА_1 .
Стосовно твердження позивача про той факт, що станом на день проведення фактичної перевірки вона не здійснювала підприємницької діяльності в магазині за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане приміщення було передано нею фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на підставі договору суборенди №15/07-19 від 15.07.2019, суд не приймає вказаний факт та договір в якості доказів та обставин, що стали підставою для задоволення позову.
Відповідно до п.2.1 договору суборенди №15/07-19 від 15.07.2019 суборендар вступає у строкове платне користування нежитловим приміщенням з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі нежитлового приміщення в суборенду, уповноваженими на те представниками сторін та скріпленого печатками сторін. Передача та повернення нежитлового приміщення здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін.
За результатом аналізу умов договору, суд зазначає, що лише сам факт укладання договору суборенди не є підставою передачі нежитлового приміщення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .
Факт передачі приміщення за договором суборенди №15/07-19 від 15.07.2019 підтверджує акт прийому-передачі, який до матеріалів справи не наданий.
Відтак, вказані доводи позивача не можуть бути належним доказом нездійснення позивачем діяльності в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, з огляду на відсутність підтвердження належними засобами доказування вчиненого позивачем правопорушення, суд робить висновок про відсутність підстав для застосування до позивача фінансових санкцій оскаржуваним рішенням від 20.09.2019 №000006/04-36-32-01/ НОМЕР_1 .
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн, що документально підтверджується квитанцією від 07.11.2022.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
- в розмірі 6800,00 грн за роздрібну торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживачів на місці за відсутності статусу суб`єкта господарювання громадського харчування;
- в розмірі 6800,00 грн за роздрібну торгівлі тютюновими виробами поштучно.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) судові витрати зі сплати судового збору за звернення з позовом до суду у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський