Справа № 757/9428/22
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1240/22
В справі № 757/9428/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Бадзюка Вадима Миколайовича, Управління патрульної поліції в м. Києві, Департаменту патрульної поліції в м. Києві про скасування постанови про адміністративне стягнення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом і просить визнати протиправними дії інспектора щодо складення постанови, скасувати постанову серії ЕАО № 5317652 від 14 лютого 2022 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження в справі закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що 14 лютого 2022 року Інспектором Управління патрульної поліції м. Києва Бадзюком В.М. була винесена постанова серії ЕАО № 5229322.

В постанові зазначено, що 14 лютого 2022 року о 18:51 в м. Києві по бульвару Дружби Народів, 85, вона, керуючи автомобілем MAZDA CX номерний знак НОМЕР_1 , не мала при собі посвідчення водія НОМЕР_2 , а термін дії тимчасового дозволу закінчився, чим порушила вимоги п. 2.1. ПДР України.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стверджує, що не порушувала Правил дорожнього руху, після зупинки її транспортного засобу поліцейським та вимоги пред`явити посвідчення водія вона показала електронну версію документа в мобільному телефоні в додатку «Дія».

Щодо тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, який був виданий 13 липня 2021 року у зв`язку з ДТП та закінченням терміну його дії зазначає, що 06 жовтня 2021 року Печерським районним судом м. Києва було прийнято рішення про накладення на неї стягнення у вигляді штрафу.

Наголошує, що інших стягнень щодо неї не застосовувалося.

Зазначає, що її посвідчення є дійсним, як і його відцифрований аналог у мобільному додатку «Дія».

Відмічає, що отримати своє посвідчення водія після ухвалення судового рішення та сплати штрафу не видавалося можливим з об`єктивних причин.

Вважає, що у інспектора не було підстав для її зупинки, що підтверджується постановою, у якій не зазначено причину зупинки та якісь інші порушення Правил дорожнього руху України.

Окрім цього зазначає, що інспектором відповідно до ст. 254 КУпАП не було складено протокол, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості зробити письмовий запис про незгоду з притягненням її до адміністративної відповідальності, у зв`язку з наявністю Е-посвідчення та надати інші зауваження.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії Печерського районного суду м. Києва 22 лютого 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року справу за адміністративним позовом передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Позовна заява була зареєстрована 09 червня 2022 року в канцелярії Солом`янського районного суду м. Києва та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 16 червня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно з відомостями, які містяться в матеріалах справи, відповідачі отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію адміністративного позову з додатками 15 липня 2022 року.

Відповідно до ст.ст. 162 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

27 липня 2022 року до суду надійшов відзив представника Департаменту патрульної поліції, у якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що відповідно до постанови серії ЕАО № 5317652 від 14 лютого 2022 року о 18 год. 51 хв. в м. Києві по бульв. Дружби Народів, позивач, керуючи транспортним засобом MAZDA CX-30 номерний знак НОМЕР_1 , не мала при собі посвідчення, тимчасовий дозвіл, термін дії якого закінчився, чим порушила п. 2.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положення ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Крім цього, значив, що диспозиція статті не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними, якщо розглядається справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Дана позиція викладена в рішенні Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 671/246/19 від 24 квітня 2019 року, а також в рішенні Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 752/305/20.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена у межах повноважень інспектора, в порядку та у спосіб, що визначені КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі.

З огляду на це, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 14 лютого 2022 року Інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Бадзюком В.М. було винесено постанову серії ЕАО № 5317652у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За змістом постанови, 14 лютого 2022 року о 18:51:21 в м. Київ, бульвар Дружби Народів, 85, водій, керуючи автомобілем, не мала при собі посвідчення водія, а термін дії тимчасового дозволу закінчився, чим порушила п. 2.1 Правил дорожнього руху України - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП.

Обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно п. 2.1. ПДР , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п.п. 2.4.а ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

З постанови серії ЕАО № 5317652вбачається, що позивач у порушення п. 2.4.а ПДР України під час зупинки не пред`явила для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частинами 1,3 ст. 16 Закону визначено, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи .

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто, законом визначено випадки, за яких водій транспортного засобу зобов?язаний пред?являти документи поліцейському.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як вбачається зі змісту постанови серії ЕАО № 5317652 інспекторомналежним чином не задокументовано та не доведено належними доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, та, як наслідок, перевірки документів.

Таким чином, суд вважає, що визначені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача у Інспектора були відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати у особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Виходячи з цього, відсутності постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення за будь-яке порушення Правил дорожнього руху, вимоги відповідача про пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є неправомірними.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові в справі № 686/11314/17/ провадження № К/990/15541/18 / від 15 березня 2019 року, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідач, подавши відзив, приведених позивачем обставин не спростував, доказів підстав зупинки не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Керуючись ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст. 1, 9, 126, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 132, 139, 242-246, 247, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5317652від 14 лютого 2022 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Бадзюком Вадимом Миколайовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А. Шереметьєва