Справа № 320/11122/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про стягнення грошовох коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 68 104,50 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені суми військового збору у розмірі 20 431,40 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2020 між ОСОБА_1 (далі - продавець) та ОСОБА_2 (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі за №8577 (далі договір №8577).

Відповідно до пункту 1.1 договору №8577 продавець передав майно - квартиру АДРЕСА_1 у приватну власність покупцю, а покупець прийняв майно та сплатив за нього обговорену грошову суму.

Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється на суму в розмірі 1 362 090,00 грн.

Відповідно до пункту 4.13 договору №8577 податок на дохід від продажу об`єкту нерухомого майна, у відповідності до діючого законодавства продавцем сплачений. Зазначена сплата податку на доходи фізичних осіб підтверджується банківською квитанцією №24-1210218/1/С від 24.11.2020 про оплату грошових коштів у розмірі 68 104,50 грн.

Також, згідно з банківською квитанцією №24-1210218/1/С ОСОБА_1 сплатила грошові кошти у розмірі 20 431,40 грн. військового збору.

15.12.2020 між ОСОБА_1 (далі - сторона-1) та ОСОБА_2 (далі - сторона-2) був укладений договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі за №9193 (далі - договір №9193).

Відповідно до пункту 2 договору №9193, договір купівлі-продажу квартири №8577 сторони розривають. Згідно з пунктом 3 договору №9193, сторона-1 повернула стороні-2 грошові кошти у розмірі 1 362 090,00 грн., одержані від сторони-2 як плату за квартиру, до підписання цього договору.

Сторона-2 повернула стороні-1 квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом договору купівлі - продажу квартири.

Відповідно до пункту 9 договору №9193 право власності на нерухоме майно виникає у Сторони-1 з моменту державної реєстрації цього права відповідно до статей 182, частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №237116301 від 15.12.2020 право власності на квартиру АДРЕСА_1 після розірвання договору №8577 повернуто у приватну власність ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 будь-який дохід від продажу майна не отримала, а кошти у розмірі 68 104,50 грн. та 20 431,40 грн. були зараховані до бюджету 25.11.2020 (відповідно до листа відповідача від 11.03.2021 №26533/6/26-15-24-16-10), представник ОСОБА_1 , 04.03.2021 звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково (надміру) сплачених грошових коштів.

Листом від 15.03.2021 №27722/6/26-15-24-16-10 відповідач повідомив, що факт помилково (надміру) сплачених грошових коштів по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та по військовому збору не встановлено, а отже відсутні законодавчі підстави для повернення коштів.

11.06.2021 ОСОБА_1 було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи.

14.06.2021 ОСОБА_1 подала дві заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені.

Станом на день звернення до суду грошові кошти не повернуто.

Не погоджуючись із неповерненням належних позивачу помилково/надміру зарахованих коштів, остання звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом про їх стягнення.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивачем, у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу квартири не було отримано доходу з продажу об`єкту нерухомого майна, за який раніше був сплачений податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, то відсутня база та об`єкт оподаткування. Щодо права позивача на повернення сплаченого при укладенні договору купівлі-продажу квартири податку на доходи фізичних осіб та військового збору у разі розірвання такого договору в подальшому, суд зазначив, що договір про розірвання договору купівлі-продажу безпосередньо стосується прав і зобов`язань за таким договором, а саме - припиняє їх, відповідно є договором, з яким пов`язується право позивача на повернення сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено докази та обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права, зокрема, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини того, що чинним законодавством прямо передбачено, що платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку лише у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI. (далі ПК України)

Згідно п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України, платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.164.2.4 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, в тому числі: частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу.

Згідно з п.172.2 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У п.172.4 ст.172 ПК України зазначено, що Під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.

Нотаріус щокварталу в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку, подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені ним протягом звітного кварталу договори купівлі-продажу (міни) між фізичними особами, включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі кожного договору.

Пунктом 172.6 ст.176 ПК України визначено, що у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомості, за яким сплачено податок, платник податку має право на повернення надміру сплаченої суми податку на підставі податкової декларації, поданої в установленому порядку, та підтвердних документів про фактичну сплату податку.

Відповідно до п.172.8 ст.172 ПК України для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Як вже було вказано вище, позивачем під час укладення договору купівлі-продажу квартири, за яким отримано дохід, було сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. (т. 1, а.с. 13-14)

15.12.2020 цими ж сторонами було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири, який також нотаріально посвідчений приватним нотаріусом.

Відповідно до пункту 2 договору № 9193, у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу квартири №8577, ОСОБА_2 було повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 362 090,00 грн., сплачені за договором купівлі-продажу квартири №8577 в повному обсязі.

Враховуючи факт повернення грошових коштів покупцю, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем в даній ситуації не було отримано доходу з продажу об`єкту нерухомого майна, з якого раніше було утримано та сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а відтак відсутня база та об`єкт оподаткування, визначені статтями 163-164 ПК України.

Приписами п.п.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пунктів 43.1, 43.3 - 43.4 статті 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача була подана відповідна заява до контролюючого органу.

Відповідач у відповіді на заяву позивача послався на відсутність відповідних норм правового регулювання повернення податків та зборів у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу, який було посвідчено нотаріально та зазначено, що відсутні законодавчі підстави для повернення коштів.

Наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60 затверджений Порядок інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.04.2019 за №370/33341 (далі Порядок №60).

Так, згідно із п.1 роз.ІІ Порядку №60, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Згідно п.5 роз.ІІ Порядку №60, якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.

Відповідно до п.43.5 - 43.6 ст.43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань у визначеному законодавством порядку.

Враховуючи той факт, що позивач сплатила ПДФО та військовий збір, а дохід так і не отримала (кошти були повернуті покупцю після укладення договору про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки), останній має право на повернення надміру сплачених платежів, за умови подання відповідної заяви до контролюючого органу, що останнім і було зроблено.

Аргументи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що поверненню сплачений податок підлягає лише у разі невчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору, а тому розірвання попереднього договору не може бути підставою для повернення сплачених коштів, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, в даному випадку колегія суддів звертає увагу на висновки викладені Верховним Судом в постанові від 23 червня 2018 року у справі № 810/3522/16, у якій Верховним Судом було врегульовано питання щодо права на повернення сплаченого при укладенні договору купівлі-продажу квартири податку на доходи фізичних осіб та військового збору у разі розірвання такого договору в подальшому.

Так, Верховний Суд у вказаній вище постанові зазначив, що у разі розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, за який сплачений податок, платник такого податку має право на його повернення.

Зазначений висновок зроблено на підставі аналізу норми статті 172 ПК України, яка регулює порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна, і підстав для відступу від цієї позиції скаржником не наведено, а колегією суддів не встановлено. При цьому, за змістом цієї норми, саме отримання доходу є підставою для сплати податку на доходи фізичних осіб, а отриманий дохід є базою оподаткування таким податком.

Отже, доводи контролюючого органу про те, що договір про розірвання договору купівлі-продажу квартири не має відношення до договору купівлі-продажу квартири, при укладенні якого сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки за змістом статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що договір від 15.12.2020 про розірвання договору купівлі-продажу від 24.11.2020 безпосередньо стосується прав і зобов`язань за таким договором, а саме - припиняє їх, відповідно є договором, з яким пов`язується право позивачки на повернення сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.