Справа № 320/6725/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року № 320/6725/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайниця-Агро» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайниця-Агро» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2022, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 позовну заяву залишено без руху.

До суду 23.08.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не погоджується із спірним податковим повідомленням-рішенням, вважає його необґрунтованим та протиправним, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, а висновки перевірки - суб`єктивними та такими, що протирічать наданим до перевірки документам і дійсним обставинам господарської діяльності платника, висновки контролюючого органу засновані на довільному та помилковому трактуванні положень податкового законодавства України.

Стверджує, що господарські операції між позивачем та його контрагентами є реальними господарськими операціями, спрямованими на настання реальних наслідків. Зазначає, що позивач не несе відповідальність за господарські операції між іншими контрагентами.

Позивач вказав, що не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки, тому подав відповідачеві заперечення №3/02 від 08.02.2022, у якому висловив готовність направити свого представника на розгляд заперечень до акту перевірки. ТОВ «Тайниця-Агро» просило комісію з питань розгляду заперечень дослідити всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, в тому числі документи первинного бухгалтерського обліку, вислухати представника товариства та ухвалити законне по суті рішення щодо висновків перевірки, викладених в акті №1374/10-36-07-15/31364410 від 01.02.2022, однак повідомлення про дату час та місце розгляду заперечення не надходило.

Зазначив, що у подальшому 02.06.2022 ТОВ «Тайниця-Агро» отримало від відповідача лист-відмову №3556/12/10-36-07-15 від 23.02.2022 про розгляд заперечення. Вважає, що податковий орган формував лист-відмову №3556/12/10-36-07-15 від 23.02.2022 заднім числом, адже направив вказаний документ через три місяці після критичного терміну.

Відповідач подав до суду відзив на позову заяву, відповідно у якому вказує, що під час проведення перевірки позивача, перевіряючими встановлено ряд порушень податкового законодавства.

Вказав, що перевірка позивача проведена у повній відповідності до норм чинного законодавства, висновки акту перевірки є правомірними і ґрунтуються виключно на порушенні норм податкового законодавства, оскаржуване рішення є правомірним, оскільки перевіркою не підтверджено реального руху активів від ТОВ «Імплекс-Логістик» та ТОВ «Алекс Обджект» на адресу ТОВ «Тайниця-Агро», що свідчить про оформлення первинних документів з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та отримання ТОВ «Тайниця-Агро» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді заниження сум податкового кредиту з податку на додану вартість та заниження сум з податку на прибуток.

Також, представник відповідача у відзиві на адміністративний позов заявив клопотання про заміну відповідача - Головного управління ДПС у Київській області () на його правонаступника - Головного управління ДПС у Київській області як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44096797). Крім того, відповідач разом із відзивом подав клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 замінено відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області (), на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797) та відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про розгляд справи в порядку загального провадження.

Також, відповідач надав до суду додаткові пояснення, у яких вказав, що ГУ ДПС у Київській області направлено засобами поштового зв`язку ТОВ «Тайниця-Агро» повідомлення про запрошення платника податків до органів державної податкової служби на розгляд заперечення від 17.02.2022 №103/10-36-07-15, яким повідомлено про час та місце розгляду заперечення. Крім того, додатково позивач був повідомлений про час та місце розгляду заперечення засобами телефонного зв`язку.

Розгляд заперечення ТОВ «Тайниця-Агро» відбувся 22.02.2022 об 15:00 в приміщенні ГУ ДПС у Київській області за участі членів комісії із розгляду заперечень. Дійсно, представники позивача виявили бажання бути присутніми на розгляді заперечення, проте, з невідомих причин не з`явилися на вказаний час.

Зауважив, що відповідь про розгляд заперечення була підписана та зареєстрована 23.02.2022 №3556/12/10-36-07-15 та направлена на адресу позивача 27.05.2022 з огляду на те, що 24.02.2022 на території України введений воєнний стан. Вказав, що у зв`язку із веденням на території України воєнного стану були на законодавчому рівні внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, щодо перебігів строків, а також, щодо завершення перевірок, які були розпочаті та не завершені.

Стверджує, що посадові особи контролюючого органу під час прийняття податкового повідомлення-рішення № діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, вважає, що доводи позивача про незаконність податкового повідомлення-рішення від 20.07.2022 № є необґрунтованими, надуманими та такими, що спростовуються вищевикладеними доводами контролюючого органу.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити даний адміністративний позов. Крім того, 09.11.2022 подав до суду клопотання про подальший розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Проте, відповідач у судове засідання призначене на 09.11.2022, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про причину неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою від 09.11.2022, керуючись ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ТОВ «Тайниця-Агро» () зареєстроване як юридична особа 20.07.2001 за адресою, пров. Молодіжний, буд. 2, с. Тайниця, Тетіївський р-н., Київська обл., 09850, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань.

Видами господарської діяльності за кодом КВЕД є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.19 вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 післяурожайна діяльність; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно п.п. 191.6. п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п. 78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу У країни, наказу ГУ ДПС у Київській області від 18.01.2022 №47-п та направлень ГУ ДПС у Київській області від 19.01.2022 №200/10-36-07-15, №205/10-36-07-15, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тайниця-Агро» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2021 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 16.12.2021 № від`ємного значення з податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайниця-Агро» від 01.02.2022 №1374/10-36-07-15/31364410 (далі акт перевірки), відповідно до якого встановлено порушення п. 198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України в частині заниження податкових зобов`язань, що призвело до завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 2282152,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2022 № про заниження податкових зобов`язань, що призвело до завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість в сумі 2282152,00 грн.

Позивач не погоджується із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі ПК України) (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).

Згідно з вимогами п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 185.1. ст. 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Абзацом 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз. 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст. 3 Господарського кодексу України).

Згідно з вимогами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

Податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток на суму понесених витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, податкових накладних), що підтверджують її здійснення. Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №88), встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з статтею 1 Закону № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов`язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від`ємне значення податкових зобов`язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов`язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Суд бере до уваги, що у цій справі відповідачем не надано доказів, які можуть свідчити про відсутність факту здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентами. Господарські операції виконані, товари і послуги фактично надані, здійснено оплату за їх надання, відбулися зміни активів, оформлено первинні документи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб`єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

Суд зазначає, що за змістом положень ПК України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Поряд з цим, суд зазначає, що формування витрат та податкового кредиту на підставі правочинів, у межах яких було здійснено виключно обмін документами первинного бухгалтерського обліку та перерахування грошових коштів, чинним законодавством не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі № 21-1526а15.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування витрат та податкового кредиту, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання платником податків придбаних у контрагентів товарів та послуг. При цьому, суд має виходити з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту або формування витрат, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції, або належного доведення допустимими доказами факту фіктивного підприємництва контрагентів позивача.

Також, суд звертає увагу на те, що первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону № 996-XIV.

Так, ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 Закону № 996-XIV первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 9 Закону № 996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Також, відповідно до вимог п. 2.4 ст. 2 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З матеріалів справи вбачаються, що згідно довідки Виконавчого комітету Тетіївської міської ради (село Тайниця) №02-30/134 від 29.07.2021 ТОВ «Тайниця-Агро» має в орендному користуванні 750,5170 га ріллі згідно 298 договорів оренди землі. Ці землі сільськогосподарського призначення використовуються під вирощування пшениці, ячменю, кукурудзи та соняшника.

На виконання ст. 21 Закону України «Про державну статистику» щорічно подаються звіти про посівні площі сільськогосподарських культур та про збирання врожаю сільськогосподарських культур(4-с-г, 37-с-г,29 с-г).

Також, позивач формою №20-ОПП Повідомлення «Про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» інформує податковий орган про наявні посівні площі. Зокрема в цій формі зазначається про нерухомість, орендовані склади, трактори, автомобілі, орендований комбайн, ємкості для зберігання пального та мастил, сівалки, культиватори, інші с-г машини та обладнання, 298 орендованих земельних ділянок.

Щодо декларування за листопад 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість ТОВ «Тайниця-Агро», судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2021 укладений Договір поставки №КП-1/06 між ТОВ «Тайниця-Агро» (Покупець) та ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (Постачальник) про постачання товару.

Пунктом 1 Договору поставки №КП-1/06 передбачено, що Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товарно-матеріальні цінності, що надалі іменуються «товар», в асортименті, кількості та по цінам, вказаним в накладних, щот погоджуються Сторонами при кожній поставці, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього Договору.

Також, між ТОВ «Тайниця-Агро» (Поклажодавець) та ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (Зберігач) укладено ряд Договорів зберігання майна №1 від 14.06.2021, №2 від 01.07.2021, №3 від 26.10.2021, №1 від 15.11.2021, №2 від 17.11.2021, №3 від 19.11.2021, №4 від 22.11.2021, №5 від 24.11.2021, №6 від 25.11.2021.

Крім того, Договір зберігання майна №1 від 26.10.2021 укладено між ТОВ «Тайниця-Агро» (Поклажодавець) та ТОВ «АЛЕКС ОБДЖЕКТ» (Зберігач).

Пунктами 1 вказаних договорів зберігання передбачено, що Зберігач зобов`язується зберігати та повернути у схоронності майно зазначене в додатках до цих Договорів, яке передано на момент підписання договору Поклажодавцем.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано до суду наступні документи.

Про закупку товару свідчать видаткові накладні №РН-0000415 від 14.06.2021 на суму 495460,90 грн., №РН-0000420 від 15.06.2021 на суму 491378,04 грн., №РН-0000424 від 21.06.2021 на суму 490698,00 грн., №РН-0000423 від 17.06.2021 на суму 492428,40 грн., №РН-0000426 від 23.06.2021 на суму 499781.04 грн., №РН-0000425 від 22.06.2021 на суму 498086,40 грн., № РН-0000427 від 24.06.2021 на суму 491064,00 грн., №РН-0000428 від 25.06.2021 на суму 465669,72 грн., №РН-0000429 від 29.06.2021 на суму 497286,77 грн., №РН-0000430 від 30.06.2021 на суму 327944,40 грн., №РН-0000431 від 30.06 2021 на суму 281095,20 грн. Товар знаходився на збереженні в ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (Договір зберігання майна №1 від 14.06.2021) і обліковується на рахунку № 205 «Будівельні матеріали».

В липні 2021 року закуплений товар, про що свідчать видаткові накладні: №РН-0000463 від 01.07.2021 на суму 473049,12 грн., №РН-0000472 від 21.07.2021 на суму 474848,40 грн., №РН-0000474 від 22.07.2021 на суму 496884,00 грн., ВН №РН-0000476 від 23.07.2021 на суму 511488,34 грн. Товар знаходився на збереженні ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (Договір зберігання майна №2 від 01.07.2021) і обліковується на рахунку №205 «Будівельні матеріали».

В жовтні 2021 року закуплений товар, про що свідчать видаткові накладні: №РН-0000733 від 26.10.2021 на суму 1342351,32 грн., №РН-0000734 від 27.10.2021 на суму 1435656,91 грн., №РН-0000735 від 28.10.2021 на суму 2616636,96 грн., №РН-0000752 від 29.10.2021 на суму 1420498,25 грн. Товар знаходився на збереженні ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (Договір зберігання майна №3 від 26.10.2021) і обліковується на рахунку №205 «Будівельні матеріали».

В жовтні 2021 року закуплений товар в ТОВ «АЛЕКС ОБДЖЕКТ», про що свідчить видаткова накладна №РН-0000515 від 26.10.2021 на суму 1418400,00 грн. Товар знаходився на зберіганні ТОВ «АЛЕКС ОБДЖЕКТ» (Договір зберігання майна №1 від 26.10.2021) і обліковується на рахунку №205 «Будівельні матеріали».

В листопаді 2021 року закуплений товар в ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК», про що свідчать видаткові накладні: №РН-0000751 від 15.11.2021 на суму 4337297,29 грн., №РН-0000803 від 17.11.2021, на суму 2427482,46 грн., №РН-0000800 від 19.11.2021 на суму 2310865,98 грн., №-0000801 від 22.11.2021 на суму 3669307,06 грн., №РН-0000753 від 24.11,2021 на суму 2399895,71 грн., № РН-0000802 від 25.11.2021 на суму 1750950,48 грн. Товар знаходився на збереженні ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» (Договори зберігання майна №1 від 15.11.2021, №2 від 17.11.2021, №3 від 19.11.2021 №4 від 22.11.2021 №5 від 24.11.2021 № 6 від 25.11.2021) і обліковується на рахунку №205 «Будівельні матеріали».

В листопаді 2021 року проведений розрахунки з ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» і перерахували кошти на рахунок ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» в сумі 34350000,00 грн. Про це свідчать платіжні доручення №2 від 15.11.2021 на суму 5400000,00грн., №5 від 23.11.2021 на суму 5000000,00 грн. №6 від 23.11.2021 на суму 5000000,00 грн., №1 від 24.11.2021 на суму 2054201,02 грн., №1 від 25.11.2021 на суму 2945798,98 грн., №1 від 26.11.2021 на суму 3200000,0 грн., №2 від 26.11.2021 на суму 2500000,00 грн., №3 від 26.11.2021 на суму 2875000,00 грн., №4 від 26.11.2021 на суму 2500000,00грн., №5 від 26.11.2021 на суму 2875000,00грн. на 30.11.2021. Борг перед ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» складає 848 грн.93 коп.

Оскільки вказаний товар перебував на зберіганні у продавців, ТОВ «Тайниця-Агро» не відчужувався і підприємством не використовувався для власних потреб у господарській діяльності, відповідно було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість на суму 2282152,00 грн.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання вищевказаних договорі між позивачем та його контрагентами, використання отриманих результатів у господарській діяльності позивача.

Відповідач зазначає в Акті перевірки, що взаємовідносини позивача з ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» та ТОВ «АЛЕКС ОБДЖЕКТ» мають ознаки нереальності, зокрема, спостерігається обрив в ланцюгу постачання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «АЛЕКС ОБДЖЕКТ» реалізованих на адресу ТОВ «Тайниця-Агро» та ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК», а у ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» спостерігається обрив в ланцюгу постачання товарно-матеріальних цінностей реалізованих на адресу ТОВ «Тайниця-Агро».

У зв`язку з цим, суд зазначає наступне. Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «ІМПЕКС ЛОГІСТИК» та ТОВ «АЛЕКС ОБДЖЕКТ», останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також були платниками податку на додану вартість.

Суд також бере до уваги, що відповідачем не надано жодних належних і достовірних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності по вищевказаних взаємовідносинах з позивачем.

Суд при вирішенні цього податкового спору виходить з презумпції добросовісності платника податку та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у цій справі суд зазначає, що податковим органом не доведено існування таких обставин.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №826/1244/13-а поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

На підтвердження реальності (товарності) спірних операцій позивачем надано до суду копії первинної документації, складеної за результатами фінансово-господарських операцій позивач з його контрагентами, за результатами дослідження яких підтверджено факти здійснення господарських операцій, що також не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду даної справи.

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено недобросовісність позивача, як платника податку на додану вартість. У свою чергу, відповідачем не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Суд зазначає, що наявні у справі документи (бухгалтерські та податкові) свідчать про реальність укладення та виконання договорів між позивачем та його контрагентам. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що позивачем на підставі належним чином оформлених первинних документів було сформовано витрати, які враховуються у податковому кредиті за листопада 2021 рік та в подальшому правильно нараховано суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахований рахунок платника податку у банку по декларації з податку на додану вартість за листопада 2021 рік.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Як зазначалося судом, твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача можливості реального здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з позивачем є голослівним і будь-якими конкретними доказами не підтверджено. Як вбачається, ці твердження здійснено податковим органом виключно на підставі власної інформації і навіть не ґрунтуються на матеріалах перевірки вказаного контрагента. За таких обставин вони є припущеннями і ще й з таких мотивів не можуть бути взяті до уваги у цій справі.

Також, слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов`язує право на зменшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09 січня 2007 р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

З урахуванням викладеного, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та його контрагентами правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно винесено податкове повідомлення-рішення від 20.07.2022, яке підлягає скасуванню.

Позивачем під час розгляду справи надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Щодо твердження позивача, що він не був повідомлений про дату час та місце розгляду заперечення до акту перевірки №3/02 від 08.02.2022, крім того, отримав від відповідача лист-відмову №3556/12/10-36-07-15 від 23.02.2022 про розгляд заперечення позивача лише 02.06.2022, тому вважає, що податковий орган формував лист-відмову №3556/12/10-36-07-15 від 23.02.2022 заднім числом, адже направив вказаний документ через три місяці після критичного терміну, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, на підставі направлення від 19.01.2022 №200/10-36-07-15, №205/10-36-07-15, виданого Головним управлінням ДПС у Київській області та наказу від 18.01.2022 №47-п виданого Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тайниця-Агро» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт від 01.02.2022 №1374/10-36-07-15/31364410, який направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення 01.02.2022.

Не погоджуючись з висновками акту, ТОВ «Тайниця-Агро» подано заперечення від 08.02.2022 №3/02 (вх. від 10.02.2022 №9991/6).

Відповідно до п. 86.7. ст. 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Підпунктом 86.7.1. п. 86.7. ст. 86 ПК України, передбачено, що акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду (п.п.86.7.1. п. 86.7. ст. 86 ПК України).

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Київській області направлено засобами поштового зв`язку ТОВ «Тайниця-Агро» повідомлення про запрошення платника податків до органів державної податкової служби на розгляд заперечення від 17.02.2022 №103/10-36-07-15, яким повідомлено про час та місце розгляду заперечення (докази наявні в матеріалах справи).

Розгляд заперечення ТОВ «Тайниця-Агро» відбувся 22.02.2022 об 15:00 в приміщенні Головного управління ДПС у Київській області за участі членів комісії із розгляду заперечень. Дійсно, представники позивача виявили бажання бути присутніми на розгляді заперечення, проте, з невідомих причин не з`явилися на вказаний час.

Судом встановлено, що надалі, відповідь про розгляд заперечення була підписана та зареєстрована 23.02.2022 №3556/12/10-36-07-15 та направлена на адресу позивача 27.05.2022 з огляду на наступні обставини.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України запроваджено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими Законами України від 15.03.2020 №2119-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану до 23.08.2022.

Законом України від 03.03.2022 №2118-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану», підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 69.9, відповідно до якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України, зокрема, ст.102 доповнена пунктом 102.9.

Так, згідно з п. 102.9 ст.102 ПК України на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених Податковим кодексом України, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У зв`язку з набранням чинності Закону України від 12.05.2022 №2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», до ПК України внесено зміни, зокрема, п.п. 69.2 п.69 ст.69 ПК України, податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім:

а) камеральних перевірок:

б) документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків та/або з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, та/або документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;

в) фактичних перевірок.

Документальні позапланові перевірки за зверненням платника податків та/або з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, та/або документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, що були розпочаті та не завершені до 24 лютого 2022 року, поновлюються та закінчуються протягом 60 днів з дня, наступного за днем набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану». Такі перевірки поновлюються на невикористаний строк.

Таким чином, вищевказані твердження позивача спростовуються доказами відповідача та вказаними вище нормами чинного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжних доручень від 26.07.2022 №1 на суму 2481,00 грн. та №1 від 16.08.2022 на суму 942,78 грн. позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 3423 грн. 78 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 3423 грн. 78 коп. підлягають стягненню на його за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2022, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайниця-Агро» () за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797) сплачений судовий збір у розмірі 3423 (три тисячі чотириста двадцять три) грн. 78 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.