Справа № 380/10527/22
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить суд:

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 призначити ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату йому встановлення інвалідності, та скерувати таке рішення до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для проведення виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки Закон України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію» (далі Закон №565-XII), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі Порядок №850), містять виключний перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, наявності яких у позивача не встановлено. Тому, на думку позивача він має право на отримання одноразової грошової допомоги. З наведених підстав звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 08.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив представник відповідача зазначив, що за результатами розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив, що Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що при огляді ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією допущено порушення пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні МСЕК заявнику представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. При цьому, поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_1 для проходження МСЕК не скеровувався. Отже, оскільки подання до МВС документів, які не відповідають вимогам законодавства не передбачено, тому матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги було повернуто до ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області на доопрацювання. Вказує, що у разі надходження від ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області до МВС належним чином оформлених матеріалів, вони будуть розглянуті у встановленому законодавством порядку. Звертає увагу, що станом на теперішній час доопрацьовані матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на адресу МВС не надходили, тому рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу не приймалося. Отже, виплата одноразової грошової допомоги колишньому працівнику міліції здійснюється виключно у разі затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги та тим органом, у якому безпосередньо проходив службу колишній працівник міліції. Питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення останньому спірної грошової допомоги носить дискреційний характер. З наведених підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , у період з 22.07.1997 року по 30.09.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно Свідоцтва про хворобу №207 від 25.06.2015 року, виданого військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Львівській області, встановлено, що захворювання позивача пов`язане проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №011289 від 16.12.2019 року, позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 45%.

16.12.2019 року позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказане підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №333193.

З метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.п.2 та 7 Порядку №850, позивач 04.06.2020 року звернувся до ГУ МВС України у Львівській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №29150/15-2020 від 02.09.2020 року, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу, матеріали було повернуто на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Зміст указаного листа зводиться до наступного: «…За результатами опрацювання матеріалів щодо призначення зазначеним особам одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія кожного з них проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, повідомлено про те, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком. Ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги зазначеним вище особам повертаються на доопрацювання».

У відповідь на звернення позивача щодо залучення представника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» при проведенні медико-соціальної експертизи, листом №54 від 02.06.2021 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» повідомив позивача про те, що головний лікар Обласної МСЕК №1, на виконання п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, звернувся листом від 26.03.2019 №126 до ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» з проханням забезпечення уповноваженого представника для участі у засіданні Обласної МСЕК №1 при проведенні медико-соціальної експертизи службовців, колишніх службовців та пенсіонерів МВС України та Національної поліції України. 03.04.2019 надійшов лист начальника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» за №33/34-305 про надання представника для у часті у засіданні Обласної МСЕК №1 заступника начальника лікарні з ЕТН Лисенко Л.І. Крім цього, Обласна МСЕК №1 повідомила позивача про те, що на засіданні 16.12.2019 коли була проведена експертиза гр. ОСОБА_1 , представник ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» Лисенко Л.І. була відсутня.

25.01.2022 позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області із заявою, у якій просив повторно скерувати до МВС України документи для призначення одноразової грошової допомоги після доопрацювання.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №16259/15-2022 від 22.06.2022 року, за результатами повторного розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , матеріали було повернуто на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Зміст указаного листа зводиться до наступного: «…За результатами розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертиза йому проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (далі- Положення), відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. При цьому, поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_1 для проходження МСЕК не скеровувався. Невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливила прийняття рішення за ними згідно з Порядком, тому вони повертаються на доопрацювання».

Листом Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області від 01.07.2022 №27 позивачу запропоновано прибути до ліквідаційної комісії для отримання нарочно поданих ним документів щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправними дії МВС України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є право позивача на призначення йому МВС України одноразової грошової допомоги та виплата її позивачу територіальним органом МВС в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ч.1 ст.97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з абз.абз.2, 3 п.15 Розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №580-VIII, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015 року, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ, не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Так, згідно з ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 року №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015 року), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок №850, відповідно до п.2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з п.3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Пунктом 7 Порядку №850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

У відповідності до п.8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Системний аналіз наведених норм вказує на те, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.02.2018 року у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 року у справі №369/13187/17, від 28.03.2019 року у справі №296/10138/16-а, від 17.04.2020 року у справі №822/736/17, від 16.03.2020 року у справі №641/10426/16-а.

Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі - Положення №1317), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п.3 Положення №1317).

Відповідно до п.4 Положення №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно з п.6 Положення №1317, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до п.10 Положення №1317 залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно з п.п.16, 19 Положення №1317, голова лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я представляє хворого, що досяг повноліття, потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який направляється на комісію вперше, документи цієї особи у разі заочного проведення медико-соціальної експертизи. Для вирішення соціальних питань і створення з урахуванням ступеня втрати життєдіяльності та професії потерпілого спеціальних умов для виконання роботи запрошується представник власника підприємства, установи та організації, де працює хворий, що досяг повноліття, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, або представник уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 22 Положення №1317 визначено, що рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Відповідно до норм п.24 Положення №1317, комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Суд враховує, що п.10 Положення №1317 визначено склад комісії; при цьому слід вказати, що позивач не вправі впливати на формування складу такої комісії та її фактичний склад, а також процедуру прийняття нею рішень.

З наданих позивачем доказів щодо проходження медико-соціальної експертизи неможливо встановити стверджуваної відповідачем інформації, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Більше того, відповідач таке твердження не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом.

Окрім того, пунктом 14 Порядку №850 визначено вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, зокрема: якщо інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Тобто положеннями вказаного пункту Порядку №850 не передбачено можливості відмовити особі у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що медико-соціальна експертиза проведена без залучення представників закладів охорони здоров`я МВС.

За таких обставин, суд враховує твердження позивача про те, що йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які суперечать нормам чинного законодавства та не передбачені п.14 Порядку №850.

Також, суд звертає увагу, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб. Втім, відповідач, МВС України, не надав суду доказів оскарження ним і скасування в судовому порядку рішення МСЕК про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Враховуючи тривалість строку, що минув від дати звернення позивача про призначення допомоги (04.06.2020 року), МВС України мало достатньо часу для оскарження результатів медико-соціальної експертизи, проте не скористалося такою можливістю. А тому, на думку суду, таке рішення є для нього обов`язковим при вирішенні питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Дослідивши зміст Порядку №850 (згідно з положеннями якого відповідач мав здійснити дії щодо розгляду обумовленої заяви (рапорта) позивача разом із доданими документами та прийняти за результатами такого розгляду певне рішення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року у справі №380/19179/21), суд встановив, що вказаний Порядок не визначає та не закріплює певної форми рішення, яке б мав прийняти відповідач. Натомість визначає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентує повноваження Міністерства внутрішніх справ України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме: прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або у випадках, передбачених п.14 Порядку, про відмову в призначенні такої допомоги.

При цьому, суд враховує, що Департамент фінансово-облікової політики МВС України діє у складі МВС України. Відповідно до п.13 Положення про Департамент, затвердженого наказом МВС України від 22.12.2015 року №1607, на вказаний Департамент МВС України покладено повноваження щодо організації роботи, пов`язаної із соціальними виплатами.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що позивач має право на призначення йому МВС України одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ (пункти 9, 10 Порядку № 850).

З системного аналізу вищенаведених норм, суд зазначає, що передумовою отримання особою одноразової грошової допомоги, є звернення до уповноваженого органу, в цьому випадку Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати грошової допомоги, який направляється МВС для прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

Тобто, на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області покладено обов`язок направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства внутрішніх справ України віднесено прийняття відповідного рішення.

Таким чином, компетентним органом з прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, є Міністерство внутрішніх справ України, яким питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у встановленому законодавцем порядку не вирішувалося.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі №530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 361/7249/17 та постанові Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі №554/5405/17 (провадження №К/9901/25388/18).

Верховний Суд у Постанові від 30.01.2018 (справа 822/1579/17) вказав, що після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Однак, судом встановлено, що відповідач не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу повернув до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області на доопрацювання.

Відтак спосіб, у який МВС України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачеві ІІІ групи інвалідності, Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850 не передбачені.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач уже двічі повертав документи позивача про призначення одноразової грошової допомоги з тих підстав, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії МСЕК не залучалися; позивачем виконано всі умови, визначені законом для затвердження МВС України висновку щодо призначення такої допомоги, а тому, в силу вимог ст.ст. 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до вимог Порядку №850 та скерувати таке рішення до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області для проведення виплати.

При цьому, суд враховує, що такий спосіб захисту, як зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву (рапорт) та документи позивача, призведе до чергового ухилення суб`єктом владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків в частині призначення позивачу одноразової грошової допомоги та суперечитиме принципу правової визначеності.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 23.09.2021 року у справі №440/1389/19 та від 22.09.2022 року у справі №380/12913/21.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, ) відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату йому встановлення інвалідності, та скерувати таке рішення до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для проведення виплати.

4. Судовий збір в розмірі 992,40 грн стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2022.

Суддя Костецький Н.В.