Справа № 620/10046/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/10046/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

У С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), у якому просить стягнути з відповідача на користь частини 7148,31 грн. відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач був звільнений з військової служби через службову невідповідність, тому в/ч НОМЕР_1 має право на утримання з нього вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились.

Ухвалою судді від 21.09.2021 позовну заяву було повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2022 ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 11.11.2022 поновлено позивачеві строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача у встановлений судом строк відзив на позов не надійшов, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення відповідача з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та наказом командира частини від 26.04.2021 №64-рс був звільнений зі служби у запас на підставі статті 26 частини п`ять пункту 2 підпункту «д» (через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом в/ч НОМЕР_1 від 03.05.2021 №105 відповідача виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення, передбачено відрахування вартості речового майна, обчисленої пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння, у сумі 8927,26 грн. (а.с. 27, 35).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 06.08.2021 №1005 під час звільнення відповідача з військової служби з його грошового забезпечення було утримано 1778,95 грн. Залишок відшкодування становить 7148,31 грн. (а.с. 36).

Про необхідність відшкодування вартості речового майна, строки носіння якого під час здачі посади не закінчились, відповідача повідомлено листом від 10.08.2021 №1636 (а.с. 37).

У зв`язку з несплатою відповідачем вказаних вище коштів, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XІV (далі Статут, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори, визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі Інструкція №232, в редакції, чинній на час проходження відповідачем військової служби).

Відповідно до пункту 21 розділу ІІ Інструкції №232 підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат на речове майно і наказ командира військової частини.

Слід зауважити, що за правилами абзацу другого пункту 9 розділу 1 Інструкції №232 передбачено, що строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.

Згідно абзацу десятого пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Разом з тим, абзац десятий пункту 29 розділу V Інструкції №232 передбачає, що при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.

З наявних у матеріалах справи: довідки-розрахунку, картки обліку матеріальних засобів особистого користування №2515/1432, накладної №3197, накладної №520, роздавальної відомості від 05.02.2021 №9 вбачається, що вартість виданих відповідачу предметів речового та інвентарного майна, яку він має відшкодувати з урахуванням фактичного зносу, складає 8927,26 грн. (а.с. 28-32, 34).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 із грошового забезпечення відповідача при звільненні утримано кошти в сумі 1778,95 грн. При цьому, залишок відшкодування становить 7148,31 грн. (а.с. 36).

Про необхідність сплати шкоди відповідач був повідомлений, однак станом на час розгляду даної справи доказів сплати ним коштів у розмірі 7148,31 грн. до суду не надано.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової служби через службову невідповідність, суд погоджується із позицією позивача про наявність у нього права на утримання з ОСОБА_1 вартості предметів речового та інвентарного майна, строки носіння яких не закінчилися, а тому позовні вимоги в/ч НОМЕР_1 є обґрунтованими та мають бути задоволені.

При ухваленні рішення у даній справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05.12.2018 у справі №818/1688/16, відповідно до якої спори щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень віднесено до розгляду в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що станом на дату звільнення відповідача зі служби, як і станом на дату розгляду справи по суті кошти за відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився відповідачем не відшкодовані, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки вказані витрати позивачем не понесені, відшкодуванню за рахунок відповідача вони не підлягають.

Керуючись статтями 227, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 7148 (сім тисяч сто сорок вісім) грн. 31 коп. відшкодування майнової шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2022 року.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна