Справа № 160/9482/22
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2022 року Справа № 160/9482/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербань Віктор Сергійович, до відповідача-1: Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідача-2: Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -
Обставини справи: 05.07.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щербань Віктор Сергійович, до відповідача-1: Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідача-2: Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №317700 від 11.02.2022;
- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір за подання цього позову у розмірі 2 481,00 грн та витрати на правничу допомогу адвоката Щербаня В.С. у розмірі 5 000,00 грн; загальний розмір судових витрат становить 7 481,00 грн.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/9482/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду від 11.07.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
З огляду на поданий Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області відзив, суд зазначає, що пунктом 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 8 цього Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до Розпорядження КМУ від 02.12.2021 №1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті», Державна служба з безпеки на транспорті оптимізувала шляхом реорганізації міжрегіональні територіальні органи в територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби.
Цим же розпорядженням установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, що утворюються.
З розпорядження вбачається, що було утворено Відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області.
У зв`язку з цим, відзив на позовну заяву подано Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (без статусу юридичної особи).
З огляду на викладене, суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву викладена позиція щодо позовних вимог як Державної служби України з безпеки на транспорті, так і Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 11.07.2022 витребувано: у відповідачів - засвідчені належним чином матеріали адміністративної справи стосовно притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності за порушення абз.15 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; засвідчені належним чином відомості про сертифікацію та повірку вагового комплексу, що знаходиться за адресою: по автодорозі М-14, 203 км. + 500 м; засвідчені належним чином відомості про метрологічну атестацію вагового комплексу, що знаходиться за адресою: по автодорозі М-14, 203 км. + 500 м; засвідчені належним чином відомості про найменування вагів вказаного вагового комплексу, його сертифікацію та повірку, інструкцію з використання та інші документи, пов`язані із специфікою використання останніх незалежно від типу пункту габаритно-вагового контролю; засвідчені належним чином відомості про чинні на час проведення вимірювання (12.12.2021) документи, що підтверджують відповідність пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою по автодорозі М-14, 203 км. + 500 м, вимогам п.2 розд.3 Вимог до стаціонарних пунктів габаритно-вагового контролю, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №255 від 28.07.2016; у позивача - належним чином засвідчену та належної якості копію доданої до позовної заяви товарно-транспортної накладної, з якої можливо встановити її зміст.
Відповідачем до відзиву надані копії матеріалів щодо притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності за порушення абз.15 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та копія паспорту «Стационарные автомобильные весы поосного взвешивания САВПВ-20».
Інші витребувані судом документи відповідачем надані не були.
Згідно з ч.9 ст.80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
З огляду на викладене, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Позивач витребувані судом документи надав відповідно до клопотання від 31.08.2022.
У період з 01.09.2022 по 12.09.2022 та з 14.09.2022 по 21.09.2022 суддя Кучугурна Н.В. перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується відповідною довідкою відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
ОСОБА_1 з 29.10.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 . Видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач), серед інших є, вантажний автомобільний транспорт, надання в оренду вантажних автомобілів.
12 грудня 2021 року о 23 год. 11 хв. на автодорозі 203 км+500 м було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF XF д.н.з НОМЕР_1 з напівпричепом Van Hool д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням водія ОСОБА_2 , перевозив вантаж шрот соняшниковий. Зазначений транспортний засіб належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .
Габаритно-ваговим контролем транспортного засобу встановлено: повна маса транспортного засобу 42,100 тонн (нормативно допустима); осьові навантаження, тонн фактичне 1) 7,450; 2) 12,450; 3) 7,550; 4) 7,350; 5) 7,300 (нормативно допустиме 11,0; 11,0; 24,0). Отже габаритно-ваговим контролем транспортного засобу виявлено перевищення вагових норм на 13,2% (навантаження на одиночну вісь складає 12,450 кг при нормативно допустимих 11,000 кг), що є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
За результатами перевірки транспортного засобу позивача посадовими особами відповідача складені такі документи:
- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0074126 від 12.12.2021;
- акт від 12.12.2021 №0070926 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів;
- акт від 12.12.2021 №325293 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
11.02.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №317700 про застосування адміністративно-господарського штрафу. Згідно з цією постановою, на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 грн за допущене порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Позивач не погоджується із накладеним на нього штрафом, зазначає про протиправність прийнятої відповідачем постанови, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.200 №2344-Ш (далі Закон №2344).
Відповідно до статті 6 Закону №2344, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Підпунктами 2 та 29 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пунктів 2-4, 12-16 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, серед іншого, виконання водіями інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.
Отже, габаритно-ваговий контроль повинен проводитися двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою, проте із залученням посадових осіб Нацполіції, Укравтодору та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.
Водночас з довідки від 12.12.2021 №0074126 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, копія якої надана до матеріалів справи, видно, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF XF д.н.з НОМЕР_1 з напівпричепом Van Hool д.н.з. НОМЕР_2 був здійснений однією посадовою особою Укртрансбезпеки та оператором вагового комплексу без залучення посадових осіб Нацполіції, Укравтодору та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю. З огляду на викладене, суд зазначає про порушення відповідачем положень Порядку №1567.
Крім того, пунктом 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі Порядок №879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Відповідно до п.18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Проте, довідка від 12.12.2021 №0074126 про результати здійснення габаритно-вагового контролю не містить часу його здійснення, що є порушенням вимог Порядку №879.
Підпунктами 2, 3, 4 пункту 2 Порядку №879 визначено, що вимірювання (зважування) є процесом визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспорті засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Пунктом 22.5 ПДР передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиничну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
При цьому, пунктом 22.5 ПДР визначено, що осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Таким чином, п.22.5 ПДР встановлені допустимі навантаження на осі транспортного засобу, при цьому, вимірювання (зважування) відбувається на кожну вісь та з вимірюванням відстані між осями, про що складається акт про перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу.
Як установлено судом з довідки від 12.12.2021 №0074126 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту від 12.12.2021 №0070926 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відстані між осями транспортного засобу не вимірювались.
Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені вище порушення посадовими особами Укртрансбезпеки процедури проведення габаритно-вагового контролю та складені за її наслідками акти і довідки не можуть бути визнані судом належними доказами, тому оскаржувана постанова, яка прийнята на підставі документів, оформлених з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є такою, яка прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття.
Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За встановлених обставин справи, наведених положень чинного законодавства, суд зазначає про протиправність зазначеної вище постанови, її скасування, та, відповідно, про задоволення позовних вимог.
Поряд з цим, щодо тверджень позивача про відсутність на час виникнення спірних правовідносин методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, суд звертає увагу на те, що хоча підпунктом 2 пункту 2 Порядку №879 у визначенні терміну «вимірювання» (зважування) і вказується на методику, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, проте на цей час відповідна методика не затверджена.
Як на час виникнення спірних правовідносин, так і на цей час територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення перевірки габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортних засобів здійснюють габаритно-ваговий контроль за відсутності відповідної методики, однак, відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.08.2018 у справі №820/1420/17 та від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.
Крім того, у постанові від 22.12.2021 у справі №420/3371/21 Верховний Суд зазначив, що дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитку методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.
Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України №3353-ХІІ, статті 33 Закону №2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, Верховний Суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.
Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, відповідно до якого, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671 скасовано пункт 19 Порядку №879, в якому було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики у спірних правовідносинах, тому судом відхиляються відповідні доводи позивача щодо незастосування відповідачем під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача єдиної для всіх методики зважування.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, позивач як фізична особа-підприємець під час подачі позовної заяви мав сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Водночас, при зверненні до суду з позовом у цій справі позивач сплатив судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підтверджується квитанціями від 24.05.2022 №3462-0913-2004-8227 на суму 992,40 грн та від 20.06.2022 №7675-6057-8860-2051 на суму 1488,60 грн.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на зазначену норму процесуального закону, а також задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір», решта суми сплаченого судового збору у розмірі 1488,60 грн повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.
Крім судового збору, позивач просить суд відшкодувати йому за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті витрати на оплату послуг адвоката у сумі 5000,00 грн.
Частинами першою та третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У Рішенні Конституційного Суду України №23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Положеннями частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надані копії: договору про надання правничої допомоги від 17.04.2022 №68; ордеру від 05.07.2022 №1138513 на надання правничої (правової) допомоги; акту від 24.05.2022 №1 виконаних робіт у досудовому порядку за договором про надання правової допомоги №68 від 17.04.2022; розрахункової квитанції від 24.05.2022 серія КР №016055 на суму 5000,00 грн.
Також до справи надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №5237 від 24.09.2021, яке видано ОСОБА_3 .
Згідно з договором про надання правничої допомоги від 17.04.2022 №68, укладеним між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) і адвокатом Щербанем Віктором Сергійовичем (виконавець), виконавець зобов`язується за завданням замовника надати правничу (правову) допомогу щодо захисту прав та інтересів замовника у вирішенні спору за позовом останнього до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті та Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови №317700 від 11.02.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000.00 грн (п.1.1. Договору).
Відповідно до п.п.3.3.1.2. Договору, з метою представництва інтересів замовника, виконавцю надаються наступні повноваження: робити від імені замовника заяви і подавати пояснення як усні, так і письмові; подавати та підписувати від імені замовника будь-які документи, в тому числі і позовні заяви, клопотання та запити; отримувати від імені замовника будь-які документи, відеозаписи, аудіо записи, в тому числі ті що містять інформацію з обмеженим доступом - конфіденційну інформацію відносно замовника; вести переговори та попередньо узгоджувати всі процедурні питання; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії і робити фотографії з документів, долучених до справи; одержувати копії рішень, ухвал, постанов, вироків; брати участь у судових засіданнях по цивільним кримінальним, адміністративним, господарським справам та по справам про адміністративні правопорушення у судах усіх інстанцій; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом; сплачувати за замовника платежі; одержувати належні йому грошові суми та речі, а також виконувати всі інші дії та формальності, по`вязані з цим договором.
Замовник здійснює оплату послуг виконавця по наданню правничої (правової) допомоги у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, яка проводиться в момент підписання акту №1 виконаних робіт у досудовому порядку за цим Договором. Грошові кошти, визначені у п.2.1. цього Договору, вважаються сплаченими замовником з моменту отримання замовником квитанції про оплату від виконавця (пункти 2.1., 2.3. Договору).
24.05.2022 між сторонами зазначеного вище Договору був складений акт від 24.05.2022 №1 виконаних робіт у досудовому порядку за договором про надання правової допомоги №68 від 17.04.2022.
Цим актом підтверджено те, що виконавець виконав та здав роботу, а замовник прийняв, претензій до вартості і якості виконаної роботи не має та зобов`язаний сплатити за роботу, а саме за юридичні послуги, які складаються з наступного переліку виконаних робіт: вивчення матеріалів справи та нормативних актів 4,50 год. 500,00 грн; надання консультації з питань чинного законодавства 3,11 год. 500,00 грн; складання, друк та відправлення адвокатських запитів на адреси: Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Департаменту патрульної поліції, Державної служби України з безпеки на транспорті, Міністерства інфраструктури України та Міністерства економіки України 4,00 год. 1500,00 грн; складання та друк клопотання про витребування доказів 3,00 грн 500 грн; складання та друк адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті та Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №317700 від 11.02.2022 5,00 год. 2000,00 грн; всього 19,61 год 5000,00 грн.
Згідно з розрахунковою квитанцією від 24.05.2022 серія КР №016055, виданою адвокатом Щербанем Віктором Сергійовичем, сума розрахунку за надання правничої допомоги ОСОБА_1 відповідно до договору №68 від 17.04.2022 згідно з актом виконаних робіт №1 становить 5000,00 грн.
Отже, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані належні та допустимі докази.
Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи по`вязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Разом з цим, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №420/1109/21.
Як зазначено вище, позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Суд зазначає, що надані адвокатом послуги є такими, що по`вязані з розглядом цієї справи, адвокатом позивача під час надання правової допомоги складено змістовну позовну заяву, подано клопотання про витребування додаткових доказів, а також, надані докази підготовки та направлення до органів державної влади запитів, пов`язаних зі справою про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу. Тобто, адвокатом позивача виконано достатній для цієї справи обсяг робіт з надання правової допомоги позивачу.
Водночас суд зазначає, що справа, яка розглядається судом, є справою незначної складності у розумінні ст.12 КАС України, у представника позивача вже є досвід з надання правової допомоги у цій категорії справ, частина доводів представника позивача була відхилена судом, тому суд дійшов висновку про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Ця сума є співмірною зі складністю справи, вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у цій справі.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 257 КАС України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11.02.2022 №317700.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Воскресенська, буд. 24, м. Дніпро, 49000).

Відповідач-2: Державна служба України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135, ).

Суддя Н.В. Кучугурна