Справа № 280/4746/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Справа № 280/4746/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова буд. 29, )

про визнання наказу протиправним, поновлення на службі, стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 294 о/с від 15.04.2022 року щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію ;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Бердянського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з 16.04.2022 року;

стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.04.2022 року і до моменту фактичного поновлення на службі в Національній поліції України.

В обґрунтування позову посилається на те, що 14 квітня 2022 року позивач, перебуваючи у себе вдома в с.Новосолдатське Бердянського району Запорізької області (Берестівська сільська територіальна громада), тобто на території, що на той час перебувала і зараз перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) (згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 р. за № 453/37789 з подальшими змінами), не маючи можливості термінової евакуації, з метою убезпечити себе і свою родину й не переходити на службу у незаконний правоохоронний орган, будучі впевненим, що рапорт не надійде до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, на вимогу та під тиском співробітника поліції, що залишився працювати в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території і не підконтрольному органам державної влади України, відправив йому за допомогою застосунку «Вайбер» фотографію тексту власного рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. Як підставу ним було вказано перебування на окупованій території та неможливість безпечного виїзду з неї. Вказує, що рапорт з прямим та безпосереднім керівництвом позивача не узгоджувався, за командою не подавався, підписів інших осіб, крім ОСОБА_1 не мав. Сам рапорт у подальшому ним було знищено. В кінці травня 2022 року ОСОБА_1 евакуювався із території, що перебуває в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до м.Запоріжжя де пізніше від свого безпосереднього керівництва він в усній формі дізнався про своє звільнення зі служби в поліції. Вказує, що створення та пересилання рапорту про звільнення зі служби в поліції за допомогою доступних способів електронної комунікації на час виникнення спірних відносин не відповідало вимогам чинного законодавства. Отже у відповідності до вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, позивач міг бути звільнений зі служби в поліції за власним бажанням у строк, вказаний у рапорті (до спливу трьох місяців) виключно попередивши прямого начальника і подавши власноручно складений рапорт за командою з обов`язковим наведенням визначених законодавством поважних причин, що перешкоджають виконанню ним службових обов`язків та підтвердженою згодою уповноваженого органу на дострокове звільнення. Відтак вважає, що рапорт позивача, по-перше, подано не за формою визначеною законодавством, що діяло на час спірних правовідносин, і, по-друге, не у спосіб, визначений законодавством. За таких обставин він не може бути підставою для прийняття наказу про його звільнення. Зазначає, що у ситуації, що виникла стосовно взаємовідносин позивача і відповідача, його вільне волевиявлення щодо звільнення зі служби в поліції залежить від багатьох факторів (окупації, можливих додаткових зобов`язань, статусу позивача як молодого спеціаліста тощо), що потребують встановлення та перевірки. З огляду на строки за який прийнято наказ про звільнення позивача (фактично за один день), тексту рапорту (вказана обставина, що не залежить від волі позивача та не узгоджуються із допустимими законодавством причинами для звільнення) та інших умов і обставин, що мали місце, незважаючи на об`єктивну необхідність перевірки та з`ясування таких обставин, з боку відповідача належним чином такі дії не проводились. На думку позивача, це вказує на відсутність урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення про звільнення позивача зі служби в поліції. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позовну заяву не визнав, у відзиві від 08.09.2022 вх. №35194 посилається на те, що 14.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУНП з рапортом про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.04.2022, у зв`язку з тим, що він знаходиться на окупованій території в с. Миколаїівкка Бердянського району Запорізької області та не може безпечним шляхом дістатися до м. Запоріжжя. На підставі рапорту позивача підготовлено подання до звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2 за підписом начальника відділення поліції № 2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Попова С.В., що в подальшому підписано начальником ГУНП генерал поліції третього рангу Миколою Лушпієнком. Стверджує, що позивач отримав згоду керівника ГУНП в Запорізькій області про звільнення за власним бажанням у визначений ним в рапорті термін. Наказом ГУНП в Запорізькій області від 15.04.2022 № 294 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15 квітня 2022 року. ГУНП зазначає, що чинне законодавство України частково не пристосоване до застосування в умовах воєнного стану, в умовах тимчасової окупації окремих територіальних одиниць, тощо. На переконання ГУНП, в умовах запровадження воєнного стану безумовно є необхідність у дотриманні приписів чинного законодавства України, проте їх реалізація повинна відбуватися з певною гнучкістю щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами. На підставі викладеного, просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Ухвалою судді від 15.08.2022 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче судове засідання на 14.09.2022.

Протокольною ухвалою суду від 14.09.2022 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05.10.2022.

Протокольною ухвалою суду від 05.10.2022 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.10.2022.

Наказом голови суду від 10.10.2022 №36 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» справи, призначені до розгляду в період з 11.10.2022 по 14.10.2022 були зняті з розгляду.

У зв`язку із викладеним, ухвалою суду від 17.10.2022 продовжено строк підготовчого провадження терміном на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 02.11.2022.

Протокольною ухвалою суду від 02.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.11.2022.

Позивач клопотанням від 08.11.2022 вх. № 43011 просить суд розглянути справу за його відсутності, в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача клопотанням від 21.11.2022 вх. №44174 проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечив.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи те, що від учасників справи надійшли відповідні клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

14.04.2022 ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУНП з рапортом про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.04.2022, у зв`язку з тим, що він знаходиться на окупованій території в с. Миколаївка Бердянського району Запорізької області та не може безпечним шляхом дістатися до м. Запоріжжя (а.с.56).

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 15.04.2022 № 294 о/с ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15 квітня 2022 року (а.с.21).

Посилаючись на те, що написання рапорту про звільнення за власним бажанням відбулось без реального волевиявлення, а ухвалення рішення про звільнення мало процедурні порушення, ОСОБА_1 звернувся із вказаною позовною заявою та з вимогою поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями частини 1 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частина 3 ст. 59 ЗУ Про Національну поліцію визначає, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України №580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України: 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Відповідно до частин 2, 3 статті 77 Закону № 580-УІ1І. днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII.

Тобто, для звільнення поліцейського на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України №580-VIII обов`язковою умовою є наявність добровільного волевиявлення поліцейського припинити службу в поліції та звільнитись за власним бажанням.

24.02.2022 о 05:30, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який продовжено указами Президента України

За повідомленням з сайту Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області з 28 лютого 2022 року Бердянський район окуповано військами російської федерації.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області № 280 від 04.04.2022 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя» відповідно до пункту 3 якого наказано поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу) структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області визначених у пункті 1, 2 цього наказу прибути безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м.Запоріжжя до 15.04.2022 (включно).

Судом встановлено, що 14.04.2022 рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 15.04.2022 отримала уповноважена на той час особа - капітан поліції ОСОБА_4 , старший інспектор сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції (далі - Бердянський РВП) ГУНП в Запорізькій області. ОСОБА_4 відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області № 280 від 04.04.2022 мала прибути до м. Запоріжжя до 15.04.2022, але зазначений наказ вона не виконала та її було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч. І ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 18 квітня 2022 року.

Після цього ОСОБА_4 електронним зв`язком (через телефонний месенджер) передала рапорт ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області для прийняття рішення, оскільки на той час це був єдиний можливий спосіб швидкого передання рапорту, так як поштовий зв`язок, у зв`язку з тимчасовою окупацією військами Російської Федерації м. Бердянськ та Бердянського району, не працював. Копія рапорту ОСОБА_1 узгоджена тимчасово виконуючим обов`язки начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції ОСОБА_5 .

На підставі рапорту позивача підготовлено подання до звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 за підписом начальника Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області підполковником поліції, що 15.04.2022 підписано начальником Управління превентивної діяльності ГУНП в Запорізькій області полковником поліції ОСОБА_6 , начальником Управління кадрового забезпечення ГУНГІ в Запорізькій області підполковником поліції Павлом Брусенським та начальником ГУНП в Запорізькій області генералом поліції третього рангу Миколою Лушпієнком.

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 15.04.2022 № 294 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15 квітня 2022 року.

Щодо наявності у позивача волевиявлення на звільнення за власним бажанням суд зазначає наступне.

Як пояснив сам позивач у попередніх судових засіданнях, він після відпрацьованої зміни з 24.02.2022 перебував за місцем свого проживання за особистим розпорядженням керівника, на роботу не виходив. ОСОБА_1 вказав, що мав наміри виїхати з тимчасово окупованої території, але через перебування на службі в поліції мав побоювання, що його не випустять. Вказав, що йому зателефонувала ОСОБА_4 , старший інспектор сектору кадрового забезпечення Бердянського районного відділу поліції та запропонувала звільнитись з органів поліції та перейти на бік новостворенного незаконного формування. Факт написання рапорту власноручно позивач незаперечує. Також підтверджує той факт, що вказаний рапорт було надіслано ОСОБА_4 засобами месенджеру "Viber".

За сукупністю вказаних обставин, суд доходить висновку, що написання рапорту про звільнення з поліції за власним бажанням було проявом особистого волевиявлення позивача, хоча і прийняте за сукупністю несприятливих життєвих обставин. Однак, в такій ситуації кожна особа має право вибору.

Тим паче позивач, як співробітник поліції, мав чітко усвідомлювати та сприймати об`єктивно негативні наслідки свого перебування на території, що знаходиться в тимчасовій окупації, вживати активних дій щодо якнайшвидшого залишення цієї території, бо це є несумісним з його статусом і прийнятою присягою.

Щодо доводів позивача про наявність процедурних порушень при винесенні оскаржуваного наказу, слід зазначити таке.

Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580- VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно- правових актів.

Відтак, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

Отже, є можливим застосування до спірних правовідносин Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Згідно з пунктом 68 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.

Тобто, у межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Якщо такої дати у рапорті про звільнення не було, то при звільненні особи за таких обставин, слід враховувати було положення пункту 68 Положення № 114.

Зазначена позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13 листопада 2019 року по справі №821/3852/15-а.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчить долучений до справи рапорт ОСОБА_1 , він просить звільнити його з 15.04.2022 через те, що він знаходиться на окупованій території та не може дістатися до м. Запоріжжя безпечним шляхом.

Враховуючи те, що керівництвом ГУНП в Запорізькій області погоджено рапорт ОСОБА_1 , то слід вважати, що сторони домовились про звільнення у більш короткий строк, через обставини, які зазначені у рапорті.

Щодо доводів позивача, що надісланий ним рапорт про звільнення не має юридичної сили, суд зазначає, що чинне законодавство України частково не пристосоване до застосування в умовах воєнного стану, в умовах тимчасової окупації окремих територіальних одиниць, тощо.

Так, дійсно рапорт про звільнення був направлений позивачем за допомогою застосунку «Viber» і надалі відповідачем із нього роздрукований та в паперовому вигляді переданий на резолюцію.

Разом з тим, на переконання суду, в умовах запровадження воєнного стану безумовно є необхідність у дотриманні приписів чинного законодавства України, проте їх реалізація повинна відбуватися з певною гнучкістю щоб досягти оптимального балансу між публічними та приватними інтересами.

Позивачем не спростовується факт власноручного написання та підписання рапорту про звільнення. При розгляді справи судом не встановлено та ОСОБА_1 не надано доказів тиску керівництва ГУНП в Запорізькій області щодо написання рапорту.

Крім того, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України на території Запорізької області, зокрема місця проживання позивача, відділення оператора поштового зв`язку «Укрпошта» станом на 14.04.2022 не працювали. Тобто, отримання відповідачем від позивача рапорту засобами поштового зв`язку було фактично не можливим.

Відтак, доводи позивача в цій частині суд відхиляє, як вчинені з метою дотримання особистих інтересів ОСОБА_1 у відносинах публічної служби.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 294 о/с від 15.04.2022 року щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію, як такого, що винесений на підставі добровільно поданого рапорту позивача, і відповідно позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення на службі та стягнення середнього заробітку не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено у повному обсязі.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова буд.№ 29, ) про визнання наказу протиправним, поновлення на службі, стягнення заробітної плати, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 22.12.2022.

Суддя Л.Я. Максименко