Справа № 420/3949/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3949/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійнимх вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійнимх вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Великомихайлівської селищної ради щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за адресою: смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області; визнати протиправним та скасувати рішення сесії Великомихайлівської селищної ради від 23.12.2021 року № 2156-VIIІ в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га; зобов`язати Великомихайлівську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за адресою: смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Великомихайлівської селищної ради №144-ІV від 30.06.2004 року ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в рощі смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області. З 2004 року по теперішній час позивач обробляє надану йому земельну ділянку, щорічно сплачує за неї земельний податок і використовує її як город, оскільки біля його будинку по АДРЕСА_1 , в якому позивач проживаю разом з сім`єю, земельна ділянка взагалі відсутня. Позивач вчасно не виготовив технічну документацію на земельну ділянку, і виникла необхідність знову звернутись з клопотанням до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про надання дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки землевпорядні організації відмовлялися виготовляти технічну документацію по рішенню №144-ІV від 30.06.2004 року.

15.07.2021 року позивач звернувся до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, долучивши копію паспорта, ідентифікаційного номера та графічне зображення земельної ділянки на карті площею до 2,00 га (в зазначену площу входить земельна ділянка площею 0,80 га, по якій винесено рішення ще в 2004 році).

На шістнадцятій сесії Великомихайлівської селищної ради восьмого скликання від 26 липня 2021 року йому відмовили в наданні дозволу на виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку, про що він дізнався тільки 14.01.2022 року, коли звернувся до Великомихайлівської селищної ради з проханням про надання відповіді на клопотання від 15.07.2021 року.

Із повідомлення відповідача позивач дізнався, що рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не прийнято, так як не набрало необхідної кількості голосів на його підтримку. Разом з тим, самого рішення про відмову йому в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на зазначену земельну ділянку Великомихайлівською селищною радою надано не було.

Позивач зазначив, що відповідач, розглядаючи його клопотання, повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою або відмову в надані такого дозволу з підстав, прямо визначених в Земельному кодексі України. При цьому, рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в наданні такого дозволу повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення Великомихайлівської селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання, свідчить про те, що Великомихайлівська селищна рада не прийняла жодного рішення з числа тих, які повинні бути ухвалені за законом.

Таку бездіяльність відповідача щодо неприйняття у встановленому законом порядку за його клопотанням рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або ж про відмову в наданні такого дозволу позивач вважав протиправною.

Крім того, позивачу стало відомо, що по земельній ділянці, яку йому виділили рішенням сесії Великомихайлівської селищної ради 30.06.2004 року №І44-ІV і по якій він просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації, рішенням двадцять четвертої сесії Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 23.12.2021 року №2156-VIII надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, тобто, не тільки не дали дозволу, а й вилучили без погодження з позивачем, як землекористувачем, земельну ділянку площею 0,80 га, яку він обробляв з 2004 року.

Тому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.12.2021 року №2156-VIII.

Ухвалою від 07.06.2022 року після усунення позивачем недоліків позову прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, вважав позов необгрунтовавним, виходячи з такого.

Відповідач зазначив, що відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. Оскільки позивачу рішенням Великомихайлівської селищної ради № 144-IV від 30.06.2004 року вже була передана безоплатно у власність земельна ділянка площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, то він фактично повторно звернувся 15.06.2021 року із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ще однієї земельної ділянки, більшої площі з таким же цільовим призначенням. На думку відповідача, намір позивача приватизувати ще одну земельну ділянку свідчить про явне зловживання правами.

Виходячи з приписів ч.4 ст.116 ЗК України селищна рада не мала права та юридичних підстав надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як і не мала права та юридичних підстав для відмови позивачу у наданні такого дозволу через відсутність перелічених у ч.7 ст.118 ЗК України підстав (містить вичерпний перелік) для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

За таких обставин, депутатський корпус ради був позбавлений юридичної можливості прийняти будь-яке рішення в порядку ч.7 ст.118 ЗК України, яке відповідало вимогам закону.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення ради від 23.12.2021 року №2156-VIII відповідач зазначив, що згідно ч.ч.1, 3 ст.125 ЗК України в редакції, чинній на момент прийняття рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Пунктом 2 рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV вирішено видати громадянину ОСОБА_1 державний акт на право власності на землю після визначення в натурі меж земельної ділянки землевпорядним органом та зареєструвати в Великомихайлівський селищній раді.

При цьому відповідач послався на положення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року № 354/3647, що була чинною на момент прийняття радою рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV. Виходячи з приписів вказаної Інструкції, громадяни України, яким були надані безоплатно у власність земельні ділянки (у тому числі і для ведення особистого селянського господарства) не мали права приступати до фактичного використання наданих їм земельних ділянок до моменту видачі державних актів на право власності.

Вказана заборона обумовлювалась тим, що межі таких земельних ділянок необхідно було визначити в натурі (на місцевості) і здійснювалось таке визначення меж земельних ділянок суб`єктами господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальними органами земельних ресурсів.

Після проведення всіх геодезичних робіт на земельних ділянках встановлювались довгострокові межові знаки, які давали змогу перш за все власнику земельної ділянки розуміти і знати чітке місцезнаходження власної земельної ділянки.

Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, роботи із складання технічної документації, та як наслідок і роботи по визначенню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на переданій йому земельній ділянці не проводились, державний акт не видавався, право власності на земельну ділянку не реєструвалося.

Відповідач зазначив, що в якості доказу місця розташування належної позивачу земельної ділянки та накладання її з земельною ділянкою, щодо якої рішенням відповідача від 23.12.2021 року № 2156-VIII надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 , позивач надав фотознімок з Публічної кадастрової карти, на який власноруч наніс визначені ним же межі земельної ділянки, яку йому безоплатно було передано у власність згідно рішення.

На думку відповідача, місцезнаходження земельної ділянки, переданої позивачу рішенням від 30.06.2004 року № 144-ІV, не визначено у спосіб та порядок, встановлений законодавством.

Приймаючи рішення від 23.12.2021 року № 2156-VIII, Великомихайлівською селищною радою не було виявлено будь-яких «накладок» на інші сформовані земельні ділянки, які передавались у власність та/або у користування фізичним та/або юридичним особам, а також наявність підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. Тому вимогу позивача про визнання протиправним та скасування цього рішення відповідач вважає необґрунтованим.

Третя особа пояснень щодо позову або відзиву не подала.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 15.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, долучивши копію паспорта, ідентифікаційного номера, графічне зображення бажаної земельної ділянки на карті, витяг з рішення Великомихайлівської селищної ради від 30.06.2004 року № 144-ІV (а.с.17-21).

Згідно наданого позивачем витягу з рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області від 30.06.2004 року № 144-ІV, вирішено:

1) Передати гр. ОСОБА_1 , який мешкає в смт.Велика Михайлівка безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: Великомихайлівська селищна рада Виликомихайлівського району смт.Велика Михайлівка (роща).

2) Видати гр. ОСОБА_1 державний акт на право власності на землю після визначення в натурі меж земельної ділянки землевпорядним органом та зареєструвати в Великомихайлівській селищній раді.

3) Внести зміни в земельно-кадастрову документацію селищної ради.

Клопотання позивача від 15.07.2021 року було розглянуте на шістнадцятій черговій сесії Великомихайлівської селищної ради восьмого скликання 26 липня 2021 року. Згідно витягу з протоколу сесії від 26.07.2021 року, за клопотанням позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства - рішення не прийнято (а.с.23).

Про вказані результати розгляду клопотання від 15.07.2021 року позивач дізнався 14.01.2022 року, отримавши від відповідача лист від 29.07.2022 року вих.№ М-1691/02-15 (а.с.26).

Також судом встановлено, що рішенням двадцять четвертої сесії Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 23.12.2021 року №2156-VIII надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Крім того, судом з`ясовано та не оспорюється учасниками справи, що позивач на підставі рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV технічну документацію з визначення в натурі меж земельної ділянки не розробив, Державний акт на право власності на землю не отримав та не зареєстрував у встановленому законом порядку.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до ч.1-2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Як передбачено ч.6 та 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, передбачені ст.122 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, регулювання земельних відносин.

Частинами 1, 5 статті 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Відповідно до ч. 11 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації. Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України Про доступ до публічної інформації, крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до статті 118 ЗК України відповідач під час розгляду заяви позивача повинен був перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність або про відмову у наданні такого дозволу з наведенням відповідних мотивів.

При цьому, вирішення заяви повинно було відбуватись в порядку, визначеному Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, тобто на пленарному засіданні селищної ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.

Суд встановив, що відповідач за результатами розгляду заяви позивача на сесії не прийняв жодного рішення ані про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, ані про відмову в наданні такого дозволу.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки за клопотанням позивача не прийнято жодного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Великомихайлівської селищної ради щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду його клопотання від 15.07.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за адресою: смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області; а також про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за адресою: смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства України, а тому ці вимоги слід задовольнити.

Задовольняючи вимогу позивача в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.07.2021 року, суд також бере до уваги приписи Закону №2145-IX від 24.03.2022 року, що набрав чинності 07.04.2022 року, та яким доповнено Розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України пунктом 27.

Так, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану № 2145-IX від 24.03.2022 року було вирішено внести зміни до Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та доповнити Перехідні положення пунктом 27, у підпункті 5 якого зазначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 5:30 годин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022, воєнний стан продовжений з 26.03.2022 року на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.08.2022 № 2500-ІХ (далі - Закон № 2500) було затверджено Указ Президента Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 12.08.2022 №573/2022, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 21 листопада 2022 року.

Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства, слід зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача від 15.07.2021 року з урахуванням приписів підпункту 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Вирішуючи вимогу позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 23.12.2021 року № 2156-VIIІ в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га, суд виходить з такого.

По-перше, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач на підставі рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV не набув право власності на земельну ділянку площею 0,80 га на території Великомихайлівської селищної ради, оскільки таке право на нерухоме майно не підтверджено правовстановлюючим документом (на час видання рішення Державним актом на право власності на землю), не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Право користування земельною ділянкою також підлягає державній реєстрації. Однак право користування позивачем земельною ділянкою також не було зареєстроване.

Згідно приписів ч.ч.1, 3 ст.125 ЗК України в редакції, чинній на момент прийняття рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Надані позивачем квитанції про сплату земельного податку суд до уваги не бере, оскільки сплата земельного податку не підтверджує право власності на нерухоме майно. Такі платежі можуть бути внесеними до бюджету безпідставно.

Тому погодження позивача як землекористувача (яким він не є, оскільки таке право не зареєстроване), згідно приписів ч.6 ст.118 ЗК України, на яку посилається позивач, при прийнятті рішення від 23.12.2021 року № 2156-VIIІ не потребувалося, оскільки не було вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.

Отже, оскаржуваним рішенням від 23.12.2021 року № 2156-VIIІ не було здійснено вилучення у позивача земельної ділянки.

Щодо питання чинності рішення від 30.06.2004 року № 144-ІV суд зауважує, що скасування цього рішення відповідачем також не здійснювалося. Однак, це рішення не було реалізоване позивачем з власної недбалості, земельна ділянка не була сформована, право власності на неї не було оформлене та не було зареєстроване. Тому, згідно приписів наведеної вище ч.3 ст.125 ЗК України позивач не мав права приступати до використання земельної ділянки.

Метою розробки проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частини другої цієї ж статті формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, за відсутності формування земельної ділянки за рішенням від 30.06.2004 року № 144-ІV неможливо визначити, чи накладається ця ділянка на будь-яку іншу земельну ділянку, у тому числі й ту, на яку було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою рішенням від 23.12.2021 року № 2156-VIIІ.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц зроблено висновок, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема, таке. Якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі.

У дозволі на виготовлення проєкту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проєкті землеустрою. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проєкту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність чи в користування в майбутньому.

У Постанові ВП ВС від 17.10.2018 по справі № 380/624/16-ц (№ в ЄДРСР 77361939) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. від У постанові від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не вбачає підстав для відступу від цього висновку.

Отже, за встановлених у цій справі обставин, суд доходить висновку, що рішенням відповідача від 23.12.2021 року № 2156-VIIІ про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою іншій особі не порушуються права позивача.

Тому в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування цього рішення слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем за звернення до суду з даним адміністративним позовом, що містить дві вимоги немайнового характеру (1.визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 2.визнання протиправним та скасування рішення) було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.*2 = 1984,80 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.к.о.п.п. НОМЕР_1 ) до Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (адреса: вул.Центральна, 123, смт.Велика Михайлівка, Роздільнянський район, Одеська область, 67100, ), третя особа, яка не заявляє самостійнимх вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за адресою: смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області.

Зобов`язати Великомихайлівську селищну раду Роздільнянського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.07.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за адресою: смт. Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області та прийняти рішення по зазначеному клопотанню відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням приписів підпункту 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів