Справа № 160/14623/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та з урахуванням уточненої позовної заяви просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі імені Мічуріна (КСП імені Мічуріна, СТОВ «Мічурінське» Мар`їнського району Донецької області) з 01.09.1980 р. по 31.12.2003 р.;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити йому пенсію за віком згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 23.05.2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.160 КАС України.
Ухвалою суду від 17.10.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, після усунення позивачем недоліків своєї позовної заяви від 17.10.2022 року.
08.11.2022 року до суду від відповідача-2 засобами поштового зв`язку надійшла копія пенсійної справи позивача.
До суду 05.12.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій зазначено, що його трудова книжка колгоспника містить всю інформацію про встановлений мінімум та фактично відпрацьований ним час. Тому вважає, що відповідачем-2 в порушення ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неправомірно не зараховано до страхового стажу період його роботи в колгоспі. Так, ним до позову було надано лист Мар`їнської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 26.07.2022 р. №01.1-26/566 про неможливість надати зазначену довідку у зв`язку з активними бойовими діями у м.Мар`їнка. Натомість у листопаді 2022 року засобами електронного зв`язку ТОВ «Агрофірма «Агротіс» направила йому довідку про період роботи у колгоспі імені Мічуріна та КСП імені Мічуріна від 21.10.2022 року №15-98-15 про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час та довідку про реорганізацію колгоспу від 21.10.2022 року №15-99-15. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав та прийняти вказані довідки як докази по справі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, враховуючи позицію, відповідачів викладену у відзивах на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.05.2022 року звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Засобами програмного забезпечення, за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління ПФУ в Одеській області.
Після перевірки наданих документів Головним управлінням ПФУ в Одеській області було встановлено, що страховий стаж роботи позивача становить - 24 роки 09 місяців. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.09.1980 р. по 31.12.2003 р. в колгоспі імені Мічуріна (КСП імені Мічуріна, СТОВ «Мічурінське»), оскільки відсутня уточнююча довідка про відпрацьовані трудодні та перейменування колгоспу.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01 січня 2004 року.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст.24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 р. (далі - Інструкція №162).
Згідно з п.2.3 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.11 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58.
Тобто, надаючи оцінку викладеному, суд приходить до висновку, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Отже, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Із записів копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , яка належить позивачу, видно, що ОСОБА_1 записом №1 прийнятий в члени колгоспу імені ОСОБА_2 відповідно до наданої заяви - 01.09.1980 року. Відповідно до запису №1 - колгосп імені ОСОБА_2 реорганізовано в «СООО «Мичуринское» (рос.) - 04.04.2004 року. Запис №2 звільнений за переведенням - 01.05.2004 року. Запис №3 Філіал «Катеринівська» 01.05.2004 року прийнятий на посаду водія. Всі записи завірені печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.
У трудовій книжці позивача також зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто, кількість вироблених трудоднів, а саме:
- 1980 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 101;
- 1983 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 290;
- 1984 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 294;
- 1985 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 317;
- 1986 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 316;
- 1987 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 345;
- 1988 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 307;
- 1989 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 305;
- 1990 рік прийняти колгоспом річний мінімум 280, виконаний мінімум - 295;
- 1991 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум 295;
- 1992 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 298;
- 1993 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 312;
- 1994 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 274;
- 1995 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 345;
- 1996 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 266;
- 1997 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 321;
- 1998 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 306;
- 1999 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 284;
- 2000 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 260;
- 2001 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум - 271;
- 2002 рік прийняти колгоспом річний мінімум 260, виконаний мінімум 318.
Так, постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 затверджено «Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників» (далі - Порядок №310, в редакції, чинній на моменти виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 Порядку №310, далі мовою оригіналу: «трудовая книжка колхозника является основным документом о трудовой деятельности членов колхозов». Пунктом 2 Порядка №310 установлено, что трудовые книжки ведутся на всех членов колхозов с момента принятия их в члены колхоза. Имеющиеся у колхозников трудовые книжки ранее установленного образца обмену на новые не подлежат. В соответствии с п.3 Порядку №310, заполнение трудовой книжки впервые производится в присутствии лица, принятого в члены колхоза. Согласно п.6 Порядка №310, все записи в трудовой книжке заверяются во всех разделах за время работы в колхозе подписью председателя колхоза или специально уполномоченного правлением колхоза лица и печатью. Пунктом 9 Порядка №310 установлено, что заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на том языке, на котором ведется делопроизводство в данном колхозе. Если делопроизводство ведется на языке союзной или автономной республики, то трудовая книжка заполняется одновременно на языке данной республики на русском языке и заверяются оба текста. Также, пункт 13 Порядка №310 говорит о том, что ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудовых книжек возлагается на председателя колхоза. Ответственность за своевременно и правильное заполнение трудовых книжек, за их учет, хранение и выдачу несет специально уполномоченное правлением колхоза лицо. За нарушение установленного порядка ведения, учета, хранения и выдачи трудовых книжек должностные лица несут ответственность в соответствии с уставом и правилами внутреннего распорядка колхоза, а в предусмотренных законом случаях иную ответственность».
З аналізу наведених норм видно, що обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок колгоспників покладається саме на голову колгоспу або на його відповідальну особу.
Таким чином, так як трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 , що належить позивачу, містить всі необхідні записи, що передбачені нормами чинного законодавства, суд робить висновок, що періоди роботи в колгоспі імені Мічуріна з 01.09.1980 р. по 31.12.2003 р. підлягають до зарахування до його страхового стажу.
Крім того суд враховує й той факт, що позивачем до матеріалів справи було надано довідку про період його роботи у колгоспі імені Мічуріна та КСП імені Мічуріна від 21.10.2022 року №15-98-15 про встановлений мінімум та фактично відпрацьований ним час та довідку про реорганізацію колгоспу від 21.10.2022 року №15-99-15.
Так, в довідці від 21.10.2022 року №15-99-1515.02.1994 р. зазначається, що колгосп ім.Мічуріна згідно розпорядження представника Президента України №50-2-р перереєстровано в КСП імені Мічуріна Марийського району Донецької області. 01.04.2000 року КСП імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області реорганізовано в СТОВ «Мічурінське» яке є правонаступником згідно розпорядження Марийської райдержадміністрації №88 від 07.03.2000 року. 01.05.2004 р. СТОВ «Мічурінське» реорганізовано в філію «Катеринівську» шляхом приєднання до ТОВ «Агрофірма «Агротіс». ТОВ «Агрофірма «Агротіс» є правонаступником СТОВ «Мічурінське». 01.07.2019 р. філія «Катеринівська» ТОВ «Агрофірма» «Агротіс» закривається і припиняється державна реєстрація (наказ №57 від 26.06.2019 р.), а ТОВ «Агрофірма «Агротіс» є правонаступник філії «Катеринівська». 01.07.2019 р. створено структурний підрозділ - ТОВ «Агрофірма «Агротіс» відділення «Катеринівське» (наказ №56 від 25.06.2019 р.)
Отже, рішення відповідача-2 про відмову в призначенні позивачу пенсії та не зарахування до страхового стажу період роботи в колгоспі імені Мічуріна з 01.09.1980 р. по 31.12.2003 р. з посиланням на відсутність у нього необхідного страхового стажу на день звернення з заявою є протиправним та підлягає скасуванню, з викладених вище підстав.
Тому суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи його в колгоспі імені Мічуріна (КСП імені Мічуріна, СТОВ «Мічурінське» Мар`їнського району Донецької області) з 01.09.1980 р. по 31.12.2003 р.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити йому пенсію за віком згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини 2 статті 245 КАС України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за можливе зобов`язати належний орган призначення пенсії розглянути його заяву про призначення пенсії за віком від 23.05.2022 року, з урахуванням висновків суду.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 496,20 грн. (992,40 грн. : 2), за рахунок бюджетних відшкодувань відповідача-2.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі імені Мічуріна (КСП імені Мічуріна, СТОВ «Мічурінське» Мар`їнського району Донецької області) з 01.09.1980 р. по 31.12.2003 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.05.2022 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма