Справа № 320/14697/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Київ № 320/14697/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві, в якому позивач просив суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови, викладеної в листі від 30.09.2021 за вих. № 1469/43/46/01-2021, в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, як інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, а також нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в поліції.

Відповідно до ухвали від 22.12.2021 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.01.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що у позивача відсутня обов`язкова умова на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, те, що інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції. Звернуто увагу суду, що відповідно до наданої позивачем довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 795554, позивачу ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 17.08.2021 (через три роки після звільнення з поліції), отже, відповідач правомірно дійшов висновку про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .

Згідно з витягом із наказу т.в.о. начальника Управління поліції охорони з фізичної безпеки в. м. Києві А.М. Музики № 102 о/с від 27.06.2018 капітана поліції ОСОБА_1 звільнено за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) із 27.06.2018.

Відповідно до пункту 11 свідоцтва про хворобу № 969/у від 21.06.2018 ОСОБА_1 має захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Також, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ № 795554 від 28.08.2021, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності 17.08.2021, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в поліції.

10.09.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.

Листом Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві від 30.09.2021 № 1469/43/46/01-2021 про результати розгляду заяви (рапорту) позивачу повідомлено про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліції», враховуючи, що інвалідність йому встановлена з пропущенням шестимісячного терміну (через три роки після звільнення зі служби в поліції).

Уважаючи дії відповідача щодо відмови, викладеної в листі від 30.09.2021 за вих. № 1469/43/46/01-2021, в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у випадках, передбачених у вказаній частині.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 затверджено «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ, пунктом 3 Розділу ІІІ «Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію», розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, а саме при визначенні поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4 Закону, інвалідності при встановленні II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Таким чином, суд констатує, що зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності щонайменше трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) інвалідність особи повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 05.02.2020 у справі № 810/836/18, від 20.03.2019 у справі № 823/1924/18, від 22.01.2019 у справі № 2340/2663/18, від 19.09.2018 у справі № 373/1188/16-а, від 20.09.2018 у справі № 296/9456/16-а, від 01.11.2018 у справі № 822/3788/17.

При цьому, пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено граничний 6-ти місячний термін для встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції. Цей термін спливає за закінченням 6 місяців після звільнення поліцейського з поліції.

Відповідно до наданої позивачем довідки до акта огляду МСЕК № 795554, позивачу ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 17.08.2021, звільнено його з 27.06.2018, тобто між датою звільнення та датою встановлення групи інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням служби) пройшло більше ніж шість місяців, що позбавляє права особи на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про Національну поліцію».

Тому, встановивши, що у позивача відсутні обов`язкові умови на призначення одноразової грошової допомоги для колишніх поліцейських, а саме, інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції, відповідачем правомірно прийнято відмову про виплату одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 справа № П/811/64/17.

Тому, відмова відповідача щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону «Про Національну поліції», є правомірною.

При цьому, суд враховує також рішення Конституційного Суду України від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у його постанові від 13.04.2022 у справі № 420/6878/18.

Відтак, із наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердились обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив із того, що статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено відшкодування позивачеві витрат зі сплати судового збору у випадку відмови у позові.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.