Справа № 380/4188/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4188/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського державного університету внутрішніх справ , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Городоцька, 26 (далі позивач) до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі відповідач), в якій позивач стягнути з відповідача 99495,65грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м.Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.08.2020 справу передано до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 29.11.2021 Донецький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі, призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 18.01.2022 Донецький окружний адміністративний суд передав справу на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 21.11.2022 суддя прийняв справу до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач заборгував перед позивачем кошти, пов`язані з його утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ. На надіслану відповідачу претензію останній не відреагував, що вказує на необхідність стягнення коштів в судовому порядку.

27.01.2022 позивач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що стягнення витрат на навчання здійснюється у примусовому порядку лише за умови відмови у добровільному відшкодуванні. Умови добровільного відшкодування мають визначатися у договорі про розірвання договору №248/16 від 01.09.2016, укладеного сторонами. Проте, такий сторонами не укладено, що позбавило відповідача можливістю скористатися процедурою добровільного відшкодування.

Зазначає про недоліки в оформленні відповідачем повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі (відсутність розрахунку та реквізитів для відшкодування) унеможливили добровільне виконання ним обов`язку щодо відшкодування витрат на навчання. Більше того, претензію від позивача він не отримував.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.09.2016 позивач уклав з відповідачем договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 248/16. Предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня магістр галузі знань 08 «Право» 081 «Право». Відповідно до пункту 2.3.6. вказаного договору особа зобов`язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до пункту 3.2. договору підставою для відшкодування особою витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу. Згідно з пунктом 7.4. вказаного договору такий діє до 30.04.2021.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області По особовому складу від 27.11.2018 № 792о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію.

Листом від 16.04.2020 № 1503/01/13-2020 Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трьох років після закінчення вищого навчального закладу.

Згідно з довідкою-розрахунком від 08.07.2016 № 31 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за вересень 2012 року липень 2016 року становлять 14600,78грн.

Відповідно до довідки розрахунку від 22.02.2016 № 14 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за 01.09.2016 22.02.2018 становлять 84894,87грн

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 14.05.2020 № 10/334, в якій просив сплатити вказану суму заборгованості у 5-денний термін з моменту отримання листа. Вказана претензія скерована відповідачу поштовим відправленням ПН55.

У зв`язку з несплатою заборгованості у встановлений у претензії строк, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 74 Закону України №580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 вказаного Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 зазначеного Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій вказаної статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У пункті 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 (далі Порядок № 261) встановлено, що Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Як встановив суд, 01.09.2016 позивач уклав з відповідачем договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 248/16.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області По особовому складу від 27.11.2018 № 792о/с позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію.

Листом від 19.03.2020 № 1189/01/13-2020 Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідача звільнено зі служби до відпрацювання трьох років після закінчення вищого навчального закладу.

Таким чином, відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу, а тому на нього покладений обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 вказаного Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Згідно з довідкою-розрахунком від 08.07.2016 № 31 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за вересень 2012 року липень 2016 року становлять 14600,78грн.

Відповідно до довідки розрахунку від 22.02.2016 № 14 витрати, пов`язані з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за 01.09.2016 22.02.2018 становлять 84894,87грн

Позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 14.05.2020 № 10/334, в якій просив сплатити вказану суму у 5-денний термін з моменту отримання листа. Вказана претензія скерована позивачу поштовим відправленням ПН55.

Суд вказує на те, що відповідач не надав суду доказів щодо сплати заборгованості з витрат, пов`язаних з навчанням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ, ні впродовж строку, зазначеного у претензії, ні після його завершення.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо позбавлення його права на добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ, виходячи з таких міркувань.

З матеріалів справ вбачається, що відповідач звільнений зі служби в поліції з 27.11.2018, а з 01.06.2020 триває судовий розгляд справи №380/4188/20 щодо примусового стягнення з нього витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ.

Про існування обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ, відповідачу було відомо у відповідності до положень пункту 2.3.6 Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 248/16 від 01.09.2016. Крім того, як визнає відповідач, 30.11.2018 йому було вручено повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі.

Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує ні щодо існування в нього обов`язку по відшкодуванню витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ, ні щодо розміру таких витрат. Між тим, усі заперечення відповідача зводяться до позбавлення його можливості добровільно відшкодувати такі витрати. Водночас, в добровільному порядку обов`язок по відшкодуванню витрат, пов`язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ, відповідач вподовж чотирьох років не виконав.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача відповідно до статті 74 Закону України №580-VIII необхідно стягнути кошти, пов`язані із його утриманням у Львівському державному університеті внутрішніх справ на користь позивача у розмірі 99495 грн 65коп.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Городоцька, 26 кошти у розмірі 99495 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 65коп.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик