Справа № 755/9806/22
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/9806/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що позивач 27 травня 2021 року приїхав прибув в України та 05.08.2021 року подав до органів Державної міграційної служби заяву на набуття громадянства України за територіальним походженням. 30 серпня 2021 року позивач звернувся до органів ДМС із заявою про продовження строків перебування в України, та такі строки йому було продовжено до 22.11.2021 року. Наступного разу після звернення позивача йому було продовжено строки перебування в Україні до 15.05.2022 року. Оскільки 15.05.2022 року завершувались строки перебування позивача в Україні, ОСОБА_1 намагався дізнатися, чи працюють органи ДМС та чи здійснюють прийом документів. На що йому повідомили, що органи ДМС в м. Києві не працюють та взагалі не приймають документи у громадян російської федерації та Республіки Білорусь. З огляду на вищевикладені обставини позивач не зміг вчасно продовжити строки перебування в Україні, на яке він мав у зв`язку із зверненням до органів ДМС із заявою про набуття громадянства України. Окрім того, за час перебування на території України, позивач отримав рішення суду від 17 серпня 2022 року про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання батька позивача на території України. Даний факт необхідний позивачу був для набуття громадянства за територіальним походженням.

14 листопада 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в позові в повному обсязі та пояснив наступне. Позивач прибув до України 27.05.2021 з приватною метою перетнув державний кордон через пункт пропуску «Нові Яриловичі». 05.08.2021, з метою набуття громадянства України за територіальним походженням, Позивач звертався до Дарницького відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із відповідною заявою. Раніше, з метою продовження строку перебування в Україні, Позивач неодноразово звертався до органів міграційної служби із відповідними заявами - останнього разу дозволений строк перебування було продовжено до 15.05.2022. Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у Позивача, підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушенні вимоги ст. 4, ст. 15 Закону № 3773-VI. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 26.09.2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та, 27.09.2022 року, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., який не було сплачено. Разом з цим, 26.09.2022 року, працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно Позивача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 06.10.2022 року. Враховуючи вищезазначене працівниками ЦМУ ДМС правомірно прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відносно Позивача від 13.05.2022 в межах повноважень наданих законом та при прийнятті оскаржуваного рішення працівниками були дотримані всі вимоги чинного законодавства України.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Подали заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника. На задоволенні позовних вимог наполягали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2022 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Зіловою Н.С. відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 26.09.2022 року о 14-35 за адресою місто Київ, вулиця Ольгинська, 3 було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 .

26 вересня 2022 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 06.10.2022 року.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 26.09.2022 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлений громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Останній прибув на територію України 27.05.2021 року через ПП «Нові Яриловічі» з приватною метою. 30.08.2021 іноземець звернувся в органи ДМС для продовження строків перебування до 22.11.2021. Наступного разу іноземцю продовжено строки перебування з 15.11.2021 року по 15.05.2022 року. Після закінчення дозволеного строку перебування, територію України не залишав. Документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання не подавав. З метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, набуття статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Підставою для винесення рішення про повернення громадянина до країни походження, слугує постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.09.2022 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Як зазначено в мотивувальній частині постанови, 27.09.2022 року о 14 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вулицяОльгинська, 3, виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні.

Позивач звертаючись до суду із позовом зазначає, що на момент коли закінчувалися строки перебування позивача в Україні, останній звертався до органів ДМС, однак документи від громадянина росії ніхто не приймав. Крім того, станом на день винесення оскаржуваного рішення, позивач мав рішення суду про встановлення юридичного факту, яке йому було необхідно для отримання громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до вимог українського законодавства, іноземці та особи без громадянства перебувають на території України виключно на підставах, визначених законом. Таке саме законодавство діє у більшості країн світу, у тому числі у всіх країнах ЄС.

Іноземці, які перебувають в Україні, на рівних правах з громадянами України зобов`язані поважати та дотримуватися українського законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. (ч. 3 ст. 9 Закону)

Стаття 23 Закону передбачає, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні чинним законодавством передбачається адміністративна відповідальність.

Судом встановлено, що позивач прибув на територію України 27 травня 2021 року.

В подальшому, 05 серпня 2021 року позивач подав до Дарницького відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області документи для оформлення справи з набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство».

Натомість, з метою усунення певних неточностей, позивач ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про встановлення юридичного факту, а саме, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Джага-Шейх Елі, Октябрського району, Кримської області, тобто на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Відповідно до ухвали про відкриття провадження Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2021 року судове засідання було призначено на 24 лютого 2022 року 08 годину 50 хвилин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи № 367/9637/21, судове засідання призначене на 24 лютого 08-50 годину не відбулося у зв`язку бойовими діями на території м. Ірпінь та припиненням роботи суду.

Позивач стверджує, що до закінчення строків перебування, а саме до 15 травня 2022 року, він намагався продовжити строки, однак органи ДМС не працювали та більше того, будь-які документи від громадян російської федерації не приймали.

23 вересня 2022 року позивач отримав рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 серпня 2022 року, яке набрало законної сили 20 вересня 2022 року, яким задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме , що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Джага-Шейх Елі, Октябрського району, Кримської області, тобто на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

У статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За вимогами ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Представником відповідача, не додано доказів, які підтверджують, наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та порушення норм міграційного законодавства.

Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), встановлено наступне, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Суд, звертає увагу на те, що на момент винесення оскаржуваного рішення, позивач мав судове рішення з відміткою про набрання законної сили, яке є підставою для набуття громадянства за територіальним походженням і фактично завершує процедуру отримання громадянства України.

Крім того, зважаючи на недотримання відповідачем обов`язку щодо забезпечення особистого прийому громадян в міграційному органі та факт намагання звернення ОСОБА_1 із заявою про продовження строків перебування на території України, яка залишились без належного реагування, висновок органу міграційної служби в оскаржуваному рішенні про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 з питань продовження строків перебування, до компетентних органів не звертався, протирічить фактичним обставинам справи.

Відтак, примусове повернення на цьому етапі не може бути застосоване до позивача, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Зазначені обставини є самостійними та достатніми підставами для задоволення позову ОСОБА_4 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Згідно із положеннями ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 139 КАС України, з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 496,20 грн.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 26 вересня 2022 року відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14 грудня 2022 року.

Суддя Н.О. Яровенко