Справа № 761/36033/21
Суддя: Притула Н. Г.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/347/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ, головний державний виконавець Бочковський Тарас Олександрович про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеним адміністративним позовом, який був розподілений судді Осаулову А.А.

Ухвалою суду від 08.10.2021 року справа була направлена до Окружного адміністративного суду м.Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.11.2021 року справа була повернута до Шевченківського районного суду м.Києва.

05.01.2022 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2022 року надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

У вимогах позову позивач просить:

-визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковського Тараса Олександровича щодо видачі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.07.2021 року незаконними;

-скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.07.2021 року у повному обсязі;

-зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковського Тараса Олександровича відновити виконавче провадження №64299785 з виконання виконавчого листа по справі №761/2210/14-а, що виданий Шевченківським районним судом м.Києва від 06.11.2020 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за період з 01.10.2011 по 30.06.2012 - до 2417,20 грн. в місяць, з 01.07.2012 по 31.08.2012 - до 2651,57 грн. в місяць, з 01.09.2012 по 31.12.2012 - до 2938,22 грн. в місяць, з 01.01.2013 по 30.11.2013 - до 3124,80 грн. в місяць, з 01.12.2013 до суми не меншої ніж 3124,80 грн. та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) різницю недоотриманої пенсії за вказані періоди.

На виконання рішення суду 06.11.2020 року судом було видано виконавчий лист який був поданий на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та відповідно розпочате ВП №64299785.

Під час виконання рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснило перерахунок пенсії позивача, однак не в повному обсязі сплатило заборгованість. Отже рішення суду виконано лише частково - в частині здійснення перерахунку пенсії.

В той же час постановою від 12.07.2021 року державний виконавець закінчив виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач не погоджується із постановою від 12.07.2021 року та вважає, що є підстави для її скасування, оскільки закінчення виконавчого провадження є передчасним так як державний виконавець не вжив всіх заходів, передбачених законом України «Про виконавче провадження» для повного виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 22 червня 2022 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Так як справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, сторони в судове засідання не викликались.

Сторони не звертались до суду з клопотанням про слухання справи з викликом сторін.

Відповідач, після отримання копії позову з додатками та ухвали про відкриття виконавчого провадження, відзив до суду не направив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.05.2019 року (справа №761/2210/14) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , зокрема:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за період з 01.10.2011 по 30.06.2012 - до 2417,20 грн. в місяць, з 01.07.2012 по 31.08.2012 - до 2651,57 грн. в місяць, з 01.09.2012 по 31.12.2012 - до 2938,22 грн. в місяць, з 01.01.2013 по 30.11.2013 - до 3124,80 грн. в місяць, з 01.12.2013 до суми не меншої ніж 3124,80 грн. та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) різницю недоотриманої пенсії за вказані періоди.

Рішення набрало законної сили та 06.11.2020 року на примусове виконання рішення суду було видано виконавчий лист.

На примусове виконання зазначеного рішення суду відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрив виконавче провадження №64299785.

Постановою від 12.07.2021 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковський Т.О. закінчив виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначив державний виконавець в постанові, листом від 10.03.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повідомило державного виконавця, що Управлінням здійснено перерахунок пенсії стягувача в порядку встановленому рішенням суду. Виплату заборгованості за рішенням суду в сумі 140 521,22 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету. Положення п.29 ч.1 ст.116 БК України та ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виключають можливість вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене державний виконавець вважає, що він вчинив всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» на виконання рішення суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві листом від 09.07.2021 року за №2600-00202-8/111666 повідомило позивача що здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому рішенням суду. Доплату різниці пенсії з 01.10.2011 року по 31.12.2020 року в сумі 140 521,22 грн. буде проведено в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Так, у силу вимог пункту 9 частини першої статті 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Варто зазначити, що положеннями п.29 ч.1 ст.116 БК України та ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Так, частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Водночас слід зауважити, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, та від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи для перевірки виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва №761/2210/14 від 06.11.2020 року у повному обсязі.

Слід зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленному законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде саме скасування оскаржуваної постанови.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича від 12.07.2021 року про поернення виконавчого документа стягувачу №64299785 по виконанню рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20.05.2019 року у справі №761/2210/14.

В позові ОСОБА_1 в частині вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття по станови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула