Справа № 160/1303/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/1303/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року (головуючий суддя Голобутовський Р.З.)

у справі №160/1303/22

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати незаконним збільшення ГУ ДПС у Дніпропетровській області вимоги про сплату зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 145 321,58 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2021 № у зв`язку з бездіяльністю ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яка полягає у невжитті заходів щодо не надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» за наслідками контрольно-перевірочної роботи, не зменшення заборгованості на суму сплачених платежів у ІКП, не надсилання нового податкового повідомлення-рішення після зменшення суми заборгованості у зв`язку зі сплатою податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» у сумі 145 321,58 грн, за період з 01.04.2021 по 20.08.2021;

- зобов`язати зменшити заборгованість ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на суму сплачених платежів у сумі 145 321,58 грн, за період з 01.04.2021 по 20.08.2021 у ІКП, надіслати нове податкове повідомлення-рішення після зменшення суми заборгованості у зв`язку зі сплатою податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.08.2021 № у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період провадження адміністрування сум надходжень платежів у дні внесення до інформаційної системи органів ДПС відомостей про їх надходження для сплати платежів з ПДФО, відповідач станом на 20.08.2021 (день формування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) не врахував сплачену позивачем (у період з 01.04.2021 по 20.08.2021) суму заборгованості у розмірі 145 321,58 грн, внаслідок чого сформував та надіслав позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення, що містить неправомірно визначену суму зобов`язань про сплату основного боргу з ПДФО у розмірі 2 213 304,38 грн, що є більшою за фактичну суму такого боргу. Позивач також зазначав, що з урахуванням положень ст. 125-1 ПК України за відсутності умислу, недоведеності вини та вжиття позивачем достатніх заходів для погашення заборгованості, застосування відповідачем штрафних санкцій у розмірі 25% є неправомірним. Крім того, позивач відповідач неправомірно нарахував пеню у розмірі 12 217,04 грн. за вчинення правопорушення, склад якого був відсутній у Податковому кодексі України на момент вчинення позивачем відповідних дій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.08.2021 № в частині нарахування основної суми податкового зобов`язання у розмірі 145 321,58 грн, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) в розмірі 197 651,89 грн, пені в розмірі 12 217,04 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку має місце не зменшення суми податкового боргу позивача після проведеної перевірки, а мають місце протиправні висновки податкового органу щодо неврахування при розрахунку суми зобов`язань за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням сплаченої позивачем до бюджету суми ПДФО у розмірі 145 321,58 грн., тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 № підлягає скасуванню в частині основної суми податкового зобов`язання на суму нарахувань у розмірі 145321,58 грн. Суд першої інстанції також зазначив, що оскільки позивачем вчинялись активні дії на погашення суми боргу та відповідачем не надано доказів наявності вини або протиправної бездіяльності позивача щодо несплати відповідних сум, за умови наявності таких сум на рахунках підприємства, тому за затримку перерахування ПДФО без доведення вини має застосовуватися сума штрафу в розмірі 10%, а не 25%, тому податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 № підлягає скасуванню в частині нарахування суми штрафної санкції у розмірі 25% та підлягає розрахунку сума штрафної санкції у розмірі 10% нарахованого податкового зобов`язання. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач незаконно нарахував позивачу пеню на підставі положень Податкового кодексу України, які набули чинності з 01.01.2021 за дії, вчинені до 01.01.2021.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам сплати позивачем суми у розмірі 145321,58 грн. поза межами періоду, охопленому перевіркою, оскільки сплата відбулась у період з 01.04.2021 по 20.08.2021, а перевіряємий період був з 01.04.2017 по 31.03.2021. Крім того, контролюючий орган отримав заперечення позивача від 29.07.2021 №218/1 на акт перевірки від 18.06.2021 №1918/04-36-07-18/23935584, в якому останній жодним чином не зазначав про сплату суми зобов`язань у розмірі 145 321,58 грн, у той час як відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки. Поряд із зазначеним скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно здійснив розрахунок штрафної санкції, оскільки сума грошових зобов`язань, на яку нараховувалась штрафна санкція в розмірі 25% становила 1617800,66 грн. (з урахуванням карантинних обмежень), тоді як сума грошових зобов`язань, на яку за рішенням суду підлягає нарахування штрафних санкцій в розмірі 10% становить 2067982,80 грн. (2 213 304,38 грн. - 145 321,58 грн). Контролюючий орган також вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, в якому визначено, що за результатами за результатами перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, у тому числі податкових агентів (юридичних або фізичних осіб) складається податкове повідомлення-рішення форми «Д», в якому передбачено нарахування пені відповідно до п. 129.1.4 п. 129.1 ст. 129 ПК України. При цьому, пеня за порушення граничних термінів сплати ПДФО до 2021 року нараховувалась відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України на загальних підставах, після 2021 року додано пп. 129.1.4 п. 129.1 ст. 129 ПК України, яким виокремлено порушення податкового агента.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено, що у позивача станом на 20.08.2022 (на момент формування спірного податкового повідомлення-рішення) відсутня заборгованість у розмірі 2 213 304,38 грн., тому твердження скаржника про неповідомлення позивачем контролюючого органу щодо здійснення оплати до бюджету ПДФО у сумі 145 321,58 грн не є підставою для подвійного оподаткування позивача одним і тим же податком за наявності бездіяльності скаржника з внесення до ІКП відомостей по сплаті податку до бюджету. Крім того, такого обов`язку для позивача чинним законодавством не передбачено, натомість обов`язок адміністрування податку виникає у контролюючого органу. Водночас позивач вважає правильним розрахунок штрафних санкцій, здійснений судом першої інстанції, оскільки відповідач в апеляційній скарзі не навів розрахунку, який би підтвердив, що для визначення розміру штрафних санкцій в межах спірних правовідносин контролюючи органом було застосовано суму грошових зобов`язань у розмірі 1617800,66 грн., а не 2 213 304,38 грн.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» () зареєстровано як юридична особа 21.03.1997, запис внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.06.2016, основним видом економічної діяльності якої є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (код КВЕД 49.31).

На підставі направлень, виданих ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 11.05.2021 №2268 та від 14.05.2021 №2354, керуючись пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп .75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 29.10.2018 №1959-п, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» з питань повноти нарахування та сплати податку на доходу фізичних осіб, військового збору за період з 01.04.2017 по 31.03.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2021.

За результатами перевірки складено акт №1918/04-36-07-18/23935584 від 18.06.2021, яким зафіксовані виявлені під час перевірки повноти та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб порушення пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1 ст.57, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.176.2 «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до:

- несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 476 880,16 грн, у тому числі: за січень 2018 року на суму 168 349,69 грн, за лютий 2018 року на суму 101 568,47 грн, за липень 2018 року на суму 81 121,70 грн, за серпень 2018 року на суму 41 395,70 грн, за вересень 2018 року на суму 184 969,70 грн, за жовтень 2018 року на суму 254 394,13 грн, за листопад 2018 року на суму 144 950,21 грн, за грудень 2018 року на суму 154 050,03 грн, за січень 2019 року на суму 159 193,91 грн, за лютий 2019 року на суму 182 839,74 грн, за березень 2019 року на суму 144 967,38 грн, за лютий 2020 року на суму 139 624,32 грн, за березень 2020 року на суму 284 013,52 грн, за квітень 2020 року на суму 98 303,78 грн, за травень 2020 року на суму 154 809,10 грн, за червень 2020 року на суму 182 328,78 грн та

- несплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 213 304,38 грн, у тому числі: за червень 2020 року на суму 155 808,11 грн, за липень 2020 року на суму 345 800,31 грн, за серпень 2020 року на суму 320 826,55 грн, за вересень 2020 року на суму 448 722,10 грн, за жовтень 2020 року на суму 227 506,22 грн, за листопад 2020 року на суму 170 870,77 грн, за грудень 2020 року на суму 166 783,59 грн, за січень 2021 року на суму 206 636,91 грн, за лютий 2021 року на суму 170 349,82 грн.

На підставі означеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 629 971,59 грн, в тому числі: за основним платежем - 2213304,38 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 404450,17 грн. (25%) та пенею - 12217,04 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. 14.1.39. п 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно зі ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Статтею 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.

Підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з п. 75.8 ст. 75 ПК України перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Пунктом 85.2 ст. 82 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Матеріали перевірки - це:

акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;

заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);

пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Пунктом 86.7 ст. 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень:

встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);

досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності;

досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу.

За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

У разі встановлення необхідності проведення позапланової документальної перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, висновок за результатами розгляду матеріалів перевірки приймається комісією з питань розгляду заперечень після проведення такої перевірки з урахуванням її результатів.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Із аналізу наведених норм податкового законодавства вбачається, що контролюючі органи уповноважені на проведення, зокрема, планових документальних виїзних перевірок за місцезнаходженням платника податків, під час проведення яких у платника податків виникає обов`язок надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Крім того, у разі незгоди платника податків із викладеними у акті перевірки висновками чи фактами і даними, вони мають право подати до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта, свої заперечення та додаткові документи і пояснення, які є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Наведені положення податкового законодавства також свідчать, що десятий робочий день з дня, наступного за днем отримання платником податків акта перевірки, є граничним днем періоду, під час якого платник податків може подати заперечення (пояснення) та додаткові документи платника податків, які можуть бути враховані контролюючим органом під час визначення розміру грошових зобов`язань за результатами відповідної перевірки.

З матеріалів даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що контролюючим органом перевірка з питань повноти нарахування та сплати податку на доходу фізичних осіб проводилась з 17.05.2021 по 11.06.2021 за період господарської діяльності позивача з 01.04.2017 по 31.03.2021 на підставі наданих позивачем документів, а саме: книги «Журнал-Головна» по рахунках 661, 641.5, 641.4, 651, 372, 301,311; відомостей нарахування та виплати заробітної плати; табелів обліку робочого часу, штатного розкладу; касових звітів; авансових звітів; наказів; виписок банку; прибуткових та видаткових касових ордерів; договорів; подорожніх листів; письмових пояснень від 02.06.2021 №165/2.

27.07.2021 позивачем отримано акт перевірки №1918/04-36-07-18/23935584 від 18.06.2021 та подано до контролюючого органу заперечення на цей акт перевірки за вх. №85498/6 від 06.08.2021.

Зі змісту поданих позивачем заперечень на акт перевірки вбачається, що останнім не вказано жодної інформації щодо фактичної сплати (повністю або частково) Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», станом на момент подання таких заперечень, грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за податкові періоди, за які під час перевірки контролюючим органом виявлено несплату позивачем податку на доходи фізичних осіб (за червень 2020 року, за липень 2020 року, за серпень 2020 року, за вересень 2020 року, за жовтень 2020 року, за листопад 2020 року, за грудень 2020 року, за січень 2021 року, за лютий 2021 року).

Водночас, позивачем не наведено обставин, які б перешкоджали останньому виконати свій обов`язок, встановлений пунктом 85.2 ст. 82 ПК України, та надати посадовим особам контролюючого органу документи на підтвердження сплати (повної або часткової) податку на доходи фізичних осіб за податкові періоди, за які під час перевірки контролюючим органом виявлено не сплату позивачем податку на доходи фізичних осіб.

Листом від 13.08.2021 №58488/6/04-36-07-17 контролюючим органом надано відповідь на заперечення позивача, якою висновки акта перевірки №1918/04-36-07-18/23935584 від 18.06.2021 залишено без змін.

В межах строку, встановленого п. 86.7 ст. 86 ПК України відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.08.2021.

Посилання позивача на протиправну бездіяльність контролюючого органу щодо не врахування на момент винесення спірного податкового повідомлення-рішення (20.08.2021) здійсненої ним у період з 01.04.2021 по 20.08.2021 часткової оплати податку на доходи фізичних осіб за податкові періоди, за які під час перевірки контролюючим органом виявлено несплату позивачем податку на доходи фізичних осіб, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, такими, що суперечать положенням ПК України в частині врегулювання питань, пов`язаних з проведенням планової документальної виїзної перевірки та оформленні її результатів.

Більш того, ст. 86 ПК України не містить положень, які б дозволяли контролюючому органу враховувати податкову інформацію або пояснення та докази платника податків щодо обставин, встановлених в акті перевірки, на стадії формування та направлення податкового повідомлення-рішення за результатами такої перевірки.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 213 304,38 грн.

Поряд із зазначеним суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем у період з 01.04.2021 по 20.08.2021 здійснювалась оплата податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 145 321,58 грн, із зазначенням в призначенні платежу платіжних доручень таких податкових періодів як: серпень 2020 року, вересень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року, квітень 2021 року, травень 2021 року, червень 2021 року (т. 1, а.с. 56-82).

Однак оскільки період квітень-червень 2021 року не був предметом планової документальної виїзної перевірки, грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за такий період (квітень-червень 2021 року) до спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не включені і не могли бути включені.

Щодо посилань позивача на обов`язок контролюючого органу при сплаті позивачем у період з 01.04.2021 по 20.08.2021 грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб зменшити нараховані зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період серпень-грудень 2020 року, які ввійшли до спірного податкового повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з пп. 1 п. 2 підрозділу 1 розділу V Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 №422 (втратив чинність 05.04.2021) відображення в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, сум нарахування (зменшення) грошового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ, зменшення/збільшення сум податкових зобов`язань, податкового кредиту з ПДВ, сум нарахування пені з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору здійснюється на підставі податкових повідомлень-рішень, форми яких затверджені відповідним нормативно-правовим актом.

Відповідно до пп. 1 п. 2 підрозділу 1 розділу V Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року №5 (який набув чинності з 05.04.2021) відображення в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, сум нарахування (зменшення) грошового зобов`язання платежів, сум єдиного внеску, зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету, зокрема у зв`язку із використанням права на податкову знижку, або від`ємного значення суми податку на додану вартість, зменшення/збільшення сум податкових зобов`язань, податкового кредиту, сум нарахування пені з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору здійснюється на підставі податкових повідомлень-рішень, рішень щодо єдиного внеску, форми яких затверджені відповідним нормативно-правовим актом.

Із аналізу наведених положень вбачається, що суми грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом за результатами контрольно-перевірочної роботи, відображаються в інтегрованій картці платника податків на підставі податкових повідомлень-рішень.

Як встановлено вище, спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем 20.08.2021, сплата позивачем сум податку на доходи фізичних осіб здійснювалась з 01.04.2021 по 20.08.2021.

Таким чином, під час сплати позивачем з 01.04.2021 сум податку на доходи фізичних осіб в ІКП останнього донараховані контролюючим органом грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 213 304,38 грн, у тому числі: за червень 2020 року на суму 155 808,11 грн, за липень 2020 року на суму 345 800,31 грн, за серпень 2020 року на суму 320 826,55 грн, за вересень 2020 року на суму 448 722,10 грн, за жовтень 2020 року на суму 227 506,22 грн, за листопад 2020 року на суму 170 870,77 грн, за грудень 2020 року на суму 166 783,59 грн, за січень 2021 року на суму 206 636,91 грн, за лютий 2021 року на суму 170 349,82 грн, правомірно не були відображені, оскільки підставою для їх внесення в ІКП слугувало саме податкове повідомлення-рішення, а не акт перевірки.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з урахуванням положень Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплачена позивачем з 01.04.2021 по 20.08.2021 сума податку на доходи фізичних осіб у розмірі 145 321,58 грн. обліковується в ІКП останнього та після внесення до ІКП даних про спірне податкове повідомлення-рішення сплачені позивачем кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати на підставі положень п. 87.9 ст. 87 ПК України.

Вказані обставини свідчать про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним збільшення ГУ ДПС у Дніпропетровській області вимоги про сплату зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 145 321,58 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2021 №, у зв`язку з бездіяльністю ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яка полягає у невжитті заходів щодо не надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення за наслідками контрольно-перевірочної роботи, не зменшення заборгованості на суму сплачених платежів у ІКП, не надсилання нового податкового повідомлення-рішення після зменшення суми заборгованості у зв`язку зі сплатою податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» у сумі 145 321,58 грн, за період з 01.04.2021 по 20.08.2021, та зобов`язання зменшити заборгованість ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» на суму сплачених платежів у сумі 145 321,58 грн., за період з 01.04.2021 по 20.08.2021 у ІКП, надіслати нове податкове повідомлення-рішення після зменшення суми заборгованості у зв`язку зі сплатою податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) ТДВ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205», є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивача про відсутність його вини у несвоєчасній сплаті податкових зобов`язань, що виключає застосування штрафної санкції у розмірі 25% від основного зобов`язання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У спірному податковому повідомленні-рішення контролюючим органом нараховано позивачу суму штрафних санкцій у розмірі 25% на підставі положень п. 125-1.2 ПК України, виходячи із суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 617 800,66 грн (1 617 800,66 х 25%=404 450,17 грн).

Відповідно до пункту 11 розділу 10 глави ХХ ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Відповідно до п. 125-1.1 та 125-1.2 ст. 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, законодавець для цілей визначення розміру штрафу за порушення вимог податкового законодавства у вигляді бездіяльності податкового агента з нарахування, утримання, сплати, перерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу встановив підвищену суму штрафу за вчинення умисного діяння.

Згідно з абз. 1 п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Пунктом 109.2 ст. 109 ПК України передбачено, що порушення податкового законодавства та порушення вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи (пункт 109.3 статті 109 ПК України).

Відповідно до статті 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом.

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

В акті перевірки, контролюючим органом зазначено, що ТДВ «АТП 11205» вільно (без правових обмежень) використовувало грошові кошти, що надходили до каси та до поточних рахунків підприємства. На дати граничних термінів сплати податку на доходи фізичних осіб (відображено в додатку №2 до акту перевірки) у касі підприємства та на поточних рахунках були в наявності грошові кошти в необхідних обсягах для сплати податку.

Судом першої інстанції проаналізовано додаток №2 до акта перевірки та правильно встановлено, що ані акт перевірки, ані додаток №2 до акта перевірки не містить інформації про наявність або відсутність грошових коштів у касі позивача або на поточних рахунках позивача у необхідних обсягах на дати граничних термінів сплати податку на доходи фізичних осіб.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції правильно враховано, що позивачем здійснювались заходи щодо сплати сум зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб до бюджету, проте, через велику суму заборгованості, сплата відбувалась несвоєчасно, що підтверджується додатком №2 до акта перевірки.

Відтак, позивачем вчинялись активні дії на погашення суми боргу, натомість відповідачем не надано доказів наявності вини або протиправної бездіяльності позивача щодо несплати відповідних сум, за умови наявності таких сум на рахунках або у касі підприємства.

Отже, за умови недоведеності відповідачем умислу позивача в межах спірних правовідносин до останнього має застосовуватись сума штрафу в розмірі 10% відповідно до положень п. 125-1.1 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 20.08.2021 № підлягає скасуванню в частині різниці між нарахованою сумою штрафної санкції у розмірі 25% та розрахованою сумою штрафної санкції у розмірі 10% нарахованого податкового зобов`язання.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції здійснено неправильний розрахунок суми штрафної санкції у розмірі 10%, у зв`язку з використанням для розрахунку суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 067 982,80 грн (2 213 304,38-145 321,58 грн).

Натомість контролюючий орган, нараховуючи позивачу штрафні санкції на підставі положень п. 125-1.2 ПК України у розмірі 25%, використовував для розрахунку суму податкових зобов`язань у розмірі 1 617 800,66 грн, що підтверджується розрахунком штрафних санкцій та пені по ПДФО до акта документальної планової виїзної перевірки (т. 1, а.с. 46-48), з урахуванням положень пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 591-IX від 13 травня 2020 року, які набрали чинності 29 травня 2020 року), відповідно до яких за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Таким чином сума штрафних санкцій, яка має бути застосована до позивача на підставі положень п. 125-1.1 ПК України та з урахуванням п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, становить 161780,07 грн. (1 617 800,66 грн х 10%), що свідчить про наявність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині застосування до позивача штрафних санкцій на суму 242670,10 грн.

Щодо доводів позивача про незаконність нарахування пені суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій та пені по ПДФО до акта документальної планової виїзної перевірки (т.1 а.с. 46-48) пеня у розмірі 12 217,04 грн. позивачу розраховувалась на підставі положень п. 129.1 ст. 129 ПК України за період з 03.03.2018 по 10.05.2019 з урахування положень пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 591-IX від 13 травня 2020 року, які набрали чинності 29 травня 2020 року), яким, зокрема встановлено, що протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Згідно з положеннями п. 129.1 ст. 129 ПК України (в редакції чинній на момент несвоєчасної сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб) нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Пунктом 129.4. статті 129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Отже відповідачем правильно здійснено розрахунок пені позивачу у розмірі 12 217,04 грн. на підставі положень п. 129.1 ст. 129 ПК України та з урахуванням положень пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що Законом України від 16.01.2020 №466-IХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п. 129.1 ПК України, зокрема, додано підпункт 129.1.4, згідно якому нарахування пені розпочинається: при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки заниження податковим агентом податкового зобов`язання при нарахуванні (виплаті) оподатковуваного доходу на користь нерезидентів або інших платників податків та/або несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного ПКУ.

Вказані зміни до ст. 129 ПК України набирали чинності з 1 січня 2021 року.

Пунктом 2 розділу II. Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року №846) у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «Д» - за результатами перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, у тому числі податкових агентів (юридичних або фізичних осіб), з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків та зборів, у тому числі при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб, при виплаті доходів нерезидентам з джерелом їх походження з України (додатки 22, 23).

Із зазначеного Порядку слідує, що Додаток 22 Форма «Д» (заповнюється до 01 січня 2021 року та за результатами документальних перевірок, розпочатих до 01 січня 2021 року), а Додаток 23 Форма «Д» (заповнюється після 01 січня 2021 року, у тому числі за результатами документальних перевірок, розпочатих після 01 січня 2021 року).

При цьому, у Додатку 23 (податкове повідомлення-рішення Форми «Д») в графі визначення грошових зобов`язань (податкові зобов`язання, штрафні санкції, пеня) зазначено «Сума пені відповідно до підпункту 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, грн», що свідчить про те, що посилання в графі «пеня» на положення підпункту 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 ПК України є нормативно закріпленим та не підлягає коригуванню посадовими особами контролюючого органу під час винесення податкового повідомлення-рішення Форми «Д» за результатами документальних перевірок, розпочатих після 01 січня 2021 року, незалежно від перевіряємого періоду.

В межах спірних правовідносин документальна планова виїзна перевірка проводилась після 01.01.2021, тому контролюючий орган при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення форми «Д» зобов`язаний був використовувати додаток 23, який містить закріплене посилання на пп. 129.1.4 п. 129.1 ст. 129 ПК України, у той час як фактично пеня контролюючим органом розраховувалась позивачу на підставі пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України в редакцій чинній на момент сплати податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується детальним розрахунком штрафних санкцій та пені по ПДФО до акта документальної планової виїзної перевірки (т. 1 а.с. 46-48).

Вказані обставини не були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної справи, що призвело до помилкового висновку суду про неправомірність нарахування контролюючим органом позивачу пені у розмірі 12217,04 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування позивачу грошових зобов`язань з пені у розмірі 12 217,04 грн.

За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 09.05.2022 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям нового рішення в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог в розмірі 242 670,10 грн. (9,23% від загальної оспорюваної суми 2 629 971,59 грн), судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у даній справі, як підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог становлять 2304,73 грн.

Поряд із зазначеним суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем подано до суду клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката, в якому визначено суму попередньо наданих адвокатом витрат у розмірі 2 000 грн.

З огляду на вказане, питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, буде вирішено в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі № 160/1303/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 20.08.2021 № в частині застосування до Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» штрафних (фінансових) санкцій на суму 242 670,10 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2304 (дві тисячі триста чотири) гривні 73 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко