Справа № 320/2015/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року № 320/2015/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, за участі третьої особи ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Калинівської селищної ради Броварського району Київської області № 631/10-VІІІ «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області», прийняте на 10 сесії VIII скликання 9 липня 2021 року.

Позов обґрунтований тим, що на 10 сесії VIII скликання Калинівської селищної ради Броварського району ухвалено рішення «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області» від 09.07.2021 № 631/10-VІІІ, яким для перспективних потреб населеного пункту с. Красилівка запроектовано розміщення додаткового кладовища на території, на якій знаходиться земельна ділянка позивачки та інших осіб. Таким чином, призначення земельної ділянки відповідно до Генерального плану змінено на зону для розміщення кладовища, котра передбачає наявність санітарно-захисної зони, на якій заборонено розміщення багатьох об`єктів інфраструктури. А тому дана обставина унеможливлює подальше повноцінне використання її земельної ділянки, обмежуючи, в тому числі, в правах на зміну цільового призначення землі. Позивачка вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не був дотриманий порядок проведення громадських слухань, інформування про такі слухання здійснено неналежним чином, проект генерального плану не пройшов обов`язкову державну екологічну експертизу. Вказує, що всупереч Регламенту селищної ради та вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проект рішення Калинівської селищної ради Броварського району Київської області «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області»» взагалі у встановленому законодавством порядку не оприлюднювався, що є порушенням частини одинадцятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини четвертої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відтак, рішення Калинівської селищної ради № 631/10-VІІІ «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області» прийнято з порушенням чинного законодавства, підстав і порядку прийняття відповідних актів, передбачених законом гарантій землевласників, в тому числі грубо порушує права позивачки, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням належною їй земельною ділянкою, що є підставою для скасування даного рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 22.06.2022 суд залучив як третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою суду від 19.07.2022 судом закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 16.08.2022.

Протокольною ухвалою суду від 16.08.2022 судом постановлено подальший розгляд справи здійснювати на підставі ст. 194, 205 КАС України в порядку письмового провадження.

07.07.2022 року відповідачем направлено до суду відзив, в якому він заперечував проти позову, мотивуючи тим, що 31.07.2015 у газеті «Нове життя» № 31 було опубліковано повідомлення про проведення громадських слухань по обговоренню проекту розроблення генерального плану села. Громадські слухання відбувались 02.09.2015. Крім того, зазначена інформація була оприлюднена на сайті ради та доведена шляхом розміщення оголошень на території села. Презентація проекту з прилюдним обговоренням відбулась 02.09.2015, що підтверджується Протоколом громадських слухань. Після завершення громадських слухань та розгляду всіх пропозицій, питання щодо генерального плану було винесено на розгляд Красилівської селищної ради. Отже, відповідач вважає, що порядок проведення громадських слухань ним порушений не був. Рішення Калинівської селищної ради Броварського району Київської області № 631/10-VІІІ «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області», прийняте на 10 сесії VIII скликання 9 липня 2021 року, оприлюднено на офіційному сайті ради 09.07.2021. Стосовно порушення терміну оприлюднення проекту оскаржуваного рішення, стверджує, що неоприлюднення інформації відповідно до ст. 15 Закону України " Про доступ до публічної інформації" є підставою для притягнення винної особи до відповідальності, однак не є підставою для скасування рішення згідно вимог даного Закону. Наголошував, що здійснював дії по організації розроблення містобудівної документації виключно у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку розроблення містобудівної документації». Крім того вказував, що прийнятими змінами до генерального плану та своїми діями не порушував прав чи інтересів позивача. Звернув увагу, що позивачка листом була повідомлена про те, що у випадку розміщення громадського кладовища на її земельній ділянці, останній буде запропоновано відчуження такої земельної ділянки для суспільних потреб та мотивів суспільної необхідності шляхом їх викупу для потреб територіальної громади згідно чинного законодавства.

Позивачка надіслала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідачем не забезпечено належне повідомлення про проведення громадських слухань, не враховано громадський інтерес під час розроблення Генерального плану села, що є порушенням процедури прийняття оскаржуваного рішення та має наслідком його скасування. Жодних допустимих доказів про належне повідомлення мешканців громади про проведення громадських слухань суду не надано. Зазначила, що зміни до Генерального плану села позбавили її та інших мешканців села вільно розпоряджатися земельною ділянкою згідно функціонального призначення.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на адміністративний позов, в якому містяться аналогічні доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Також, звернув увагу, що позивачка не скористалася своїм правом бути присутньою на громадських слуханнях та висловлювати свою позицію з даного приводу. Крім того, затверджена містобудівна документація має фундаментальне значення для всієї територіальної громади, а тому скасування рішення призведе до негативних наслідків, які повністю паралізують сферу земельних та містобудівних відносин на території села Красилівка.

Третя особа ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що спірне рішення прийняте з порушенням процедури його прийняття, жодних доказів, які б підтверджували дотримання процедури прийняття рішення, відповідачем до суду не надано. Просила позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою суду від 28.11.2022 з метою вжиття заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин справи та повного всебічного й об`єктивного вирішення справи по суті, витребувано у відповідача засвідчені належним чином копію рішення від 11 лютого 2013 року № 385 XXIII сесії VI скликання, яким було вирішено надати дозвіл на розробку генерального плану села Красилівка Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, докази публікації на офіційному сайті Красилівської сільської ради зазначеного рішення, копію витягу з протоколу засідання архітектурномістобудівної ради при департаменті містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації від 07 жовтня 2016 року, Витяг №18/16-01 з протоколу № 18/16 засідання архітектурно-містобудівної ради при департаменті містобудування та архітектури Київської облдержадміністрації від 08.10.2016, рекомендацію членів постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, містобудування, архітектури, планування територій та охорони природи щодо розробленої Державним підприємством «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД»-, містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області».

15.12.2022 до суду надійшли витребувані судом докази від відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, дослідивши надані учасниками справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 221284400:03:002:0050, загальною площею 1,9691 га, яка розташована на території села Красилівка Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про

реєстрацію права власності від 18.09.2013.

11 лютого 2013 року під час засідання колегіального органу Красилівської сільської ради Броварського району Київської області депутатами було прийнято рішення № 385 XXIII сесії VI скликання, яким було вирішено надати дозвіл на розробку генерального плану села Красилівка Красилівської сільської ради Броварського району Київської області (189 т.1).

Пунктом 2.4. даного Рішення вирішено повідомити через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану Красилівської сільської ради Броварського району Київської області села Красилівка та визначити порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами.

На виконання вищевказаного пункту Рішення, оголошення про те, що 02.09.2015 о 10:00 годині ранку в приміщенні Красилівської сільської ради Броварського району Київської області відбудуться громадські слухання з приводу розроблення Генерального плану населеного пункту села Красилівка для подачі пропозицій та зауважень були опубліковані в друкованому випуску

газети "Нове життя» від 31.07.2015 за № 31 (а.с. 121 т.1).

Також, як зазначає у відзиві відповідач, вказана інформація була доведена до відома жителів шляхом розміщення оголошень на території села Красилівка Броварського району Київської області та здійснення публікації на офіційному сайті Красилівської сільської ради. Проте, належних доказів на підтвердження даного факту суду не надано.

Отже, як зазначалось в оголошенні та на виконання пункту 2.4. даного Рішення 02 вересня 2015 року в приміщенні Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, яка розташована за адресою: вул. Басова, 43, с. Красилівка відбулося громадське обговорення (слухання), за результатами якого був складений протокол громадського обговорення (слухань) містобудівної документації Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області (а.с. 131-136 т.1).

Згідно реєстраційного листа на зазначених громадських слуханнях було зареєстровано 22 особи (а.с. 191-192 т.1).

Як наслідок, у подальшому враховуючи відсутність заперечень та на виконання пункту 2.5. Рішення - вищезгадана містобудівна документація, яка була розглянута на громадському слуханні, була подана на архітектурномістобудівну раду при департаменті містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації, після чого, а саме 07 жовтня 2016 року Відповідачем було отримано витяг з протоколу даного засідання. (а.с. 206-211 т.1).

09 липня 2021 року депутати розглянувши розроблену Державним підприємством «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД»-, містобудівну документацію «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області», Витяг №18/16-01 з протоколу засідання архітектурно-містобудівної ради при департаменті містобудування та архітектури Київської облдержадміністрації від 07.10.2016 та враховуючи рекомендацію членів постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, містобудування, архітектури, планування територій та охорони природи, прийняли Рішення про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області» за № 631/10-УIIІ.

Оголошення про позачергове скликання десятої сесії Калинівської селищної ради VIII скликання та порядок денний було опубліковано на сайті Калинівської селищної ради (а.с. 4 -10 т.2).

Рішення Калинівської селищної ради Броварського району Київської області було оприлюднено 09.07.2021 на офіційному сайті Калинівської селищної ради за посиланням: Https://каlуnіvska-2gromada.gov.ua у розділі оголошення, що не заперечується сторонами (а.с. 11 т. 2) .

Вважаючи спірне рішення протиправним та таким що прийняте з порушенням процедури, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 25.05.2011 № 555 (далі - Порядок № 555).

Згідно з приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через місцеві ради, які представляють інтереси територіальних громад.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI).

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI, генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

У частині п`ятій статті 17 Закону № 3038-VI визначено, що виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 17 Закону № 3038-VI рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.

Частиною десятою статті 17 Закону № 3038-VI передбачено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону № 3038-VI громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону № 3038-VI замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити:

1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення;

2) оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу «Охорона навколишнього природного середовища» або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості;

3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні;

4) проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні;

5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію;

6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно з частиною четвертою статті 21 Закону № 3038-VI оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні, проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості замовнику містобудівної документації.

У частині п`ятій статті 21 Закону № 3038-VI встановлено, що пропозиції громадськості подаються у строк, визначений для проведення процедури громадського обговорення, який не може становити менш як 30 днів з дня оприлюднення проекту містобудівної документації на місцевому рівні. Пропозиції, подані після встановленого строку, не розглядаються.

Відповідно до частини восьмої статті 21 Закону № 3038-VI оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється у двотижневий строк з дня їх прийняття шляхом опублікування в засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення таких рішень на офіційних веб-сайтах замовників містобудівної документації. Особи, які оприлюднюють проекти містобудівної документації на місцевому рівні, є відповідальними за їх автентичність.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» громадські слухання є формою діалогу між мешканцями села (міста) (відповідною територіальною громадою) та депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування У певних випадках громадські слухання є обов`язковими

Частиною 8 статті 21 Закону передбачено, зокрема для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадських слухань, може утворюватися погоджувальна комісія; погоджувальна комісія протягом двох тижнів після її створення розглядає спірні питання, зафіксовані у протоколі громадських слухань, та ухвалює рішення про врахування або мотивоване відхилення цих пропозицій (зауважень).

Механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій визначено Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №555 (далі - Порядок № 555, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 4 Порядку 555 передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад оприлюднюють у двотижневий строк прийняті органами місцевого самоврядування рішення щодо розроблення проектів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5 Порядку № 555 повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації має містити: 1) інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі; 2) основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації; 3) відомості про замовника та розробника проектів містобудівної документації та підстави для їх розроблення; 4) інформацію про місце і строки ознайомлення з проектом містобудівної документації; 5) інформацію про посадову особу органу місцевого самоврядування, відповідальну за організацію розгляду пропозицій; 6) відомості про строк подання і строк завершення розгляду пропозицій; 7) інформацію стосовно запланованих інформаційних заходів (презентація, прилюдне експонування, телевізійні програми, публічні конференції тощо). Осіб, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, призначає орган місцевого самоврядування. Зазначені особи є відповідальними за автентичність проектів містобудівної документації.

Виходячи з того, що одним із етапів проведення процедури внесення змін до генерального плану населеного пункту є проведення громадських обговорень, Суд дійшов висновку, що врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації є результатом двостороннього процесу. За відсутності факту реалізації громадськістю свого права на подання пропозицій до містобудівної документації у передбаченому законом порядку у органу місцевого самоврядування, замовника та розробника містобудівної документації відсутній обов`язок з їх розгляду та, відповідно, врахування.

У п. 7 Порядку № 555 (в редакції, чинній станом на 2013) було передбачено коло осіб, які можуть подавати пропозиції до проектів містобудівної документації. Серед них: (1) повнолітні дієздатні фізичні особи, які проживають на території, щодо якої розроблено відповідний проект містобудівної документації на місцевому рівні; (2) юридичні особи, об`єкти нерухомого майна яких розташовані на території, щодо якої розроблено відповідний проект містобудівної документації на місцевому рівні; (3) власники та користувачі земельних ділянок, розташованих на території, щодо якої розроблено проект містобудівної документації, та на суміжних з нею територіях; (4) представники органів самоорганізації населення, діяльність яких поширюється на відповідну територію; (5) народні депутати України, депутати відповідних місцевих рад. Зазначена норма фактично окреслює коло зацікавлених осіб.

Таким чином, законодавець визначив, що рішення, що стосуються розроблення містобудівної документації приймаються з урахуванням інтересів громадськості та, відповідно, впливають на інтереси кожного її представника.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 160/2852/19, від 03 грудня 2021 року у справі №369/7844/17.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що громадські слухання щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні відбуваються з оприлюдненням проектів містобудівної документації на місцевому рівні, наданням особам, які мають право на подання пропозицій до проектів містобудівної документації на місцевому рівні, строку для подання таких пропозицій; безпосереднім поданням пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування; утворенням погоджувальної комісії у разі необхідності та, відповідно, оприлюдненням результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації.

Тобто, врахування громадських інтересів при розробленні проектів містобудівної документації є результатом двостороннього процесу. За відсутності факту реалізації громадськістю свого права на подання пропозицій до містобудівної документації у передбаченому законом порядку, у органу місцевого самоврядування відсутній обов`язок їх розгляду та, відповідно, врахування.

При цьому, обов`язок органу місцевого самоврядування щодо узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію прямо визначено законодавством.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 10 липня 2018 року у справі № 369/7675/14-а, від 14 серпня 2018 року у справі № 695/725/15-а, від 19 червня 2019 року у справі № 815/1884/18, від 13 березня 2020 року у справі № 320/6466/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 702/1384/16-а, від 30 серпня 2022 року у справі № 810/1044/18.

Як убачається з матеріалів справи 11 лютого 2013 року під час засідання колегіального органу Красилівської сільської ради Броварського району Київської області депутатами було прийнято рішення № 385 XXIII сесії VI скликання, яким було вирішено надати дозвіл на розробку генерального плану села Красилівка Красилівської сільської ради Броварського району Київської області (189 т.1).

Пунктом 2.4. даного Рішення вирішено повідомити через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану Красилівської сільської ради Броварського району Київської області села Красилівка та визначити порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами.

На виконання вищевказаного пункту Рішення, оголошення про те, що 02.09.2015 о 10:00 годині ранку в приміщенні Красилівської сільської ради Броварського району Київської області відбудуться громадські слухання з приводу розроблення Генерального плану населеного пункту села Красилівка для подачі пропозицій та зауважень були опубліковані в друкованому випуску

газети "Нове життя" від 31.07.2015 за № 31 (а.с. 121 т.1).

Отже, як зазначалось в оголошенні та на виконання пункту 2.4. даного Рішення 02 вересня 2015 року в приміщенні Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, яка розташована за адресою: вул. Басова, 43, с. Красилівка відбулося громадське обговорення (слухання), за результатами якого був складений протокол громадського обговорення (слухань) містобудівної документації Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області (а.с. 131-136 т.1).

Згідно реєстраційного листа на зазначених громадських слуханнях було зареєстровано 22 особи (а.с. 191-192 т.1). Позивачка була відсутня на громадських слуханнях.

Отже, відповідачем дотриманий порядок повідомлення громадськості, що свідчить про те, що позивачка не була позбавлена можливості реалізації своїх прав, однак таким правом не скористалася.

Як наслідок, у подальшому враховуючи відсутність заперечень та на виконання пункту 2.5. Рішення - вищезгадана містобудівна документація, яка була розглянута на громадському слуханні, була подана на архітектурномістобудівну раду при департаменті містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації.

У постанові від 03.04.2019 у справі №509/4722/16-а Верховний Суд зазначив, що врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації є результатом двостороннього процесу. За відсутності факту реалізації громадськістю свого права на подання пропозицій до містобудівної документації у передбаченому законом порядку у органу місцевого самоврядування, замовника та розробника містобудівної документації відсутній обов`язок з їх розгляду та, відповідно, врахування. Право громадськості брати участь в обговоренні проектів містобудівної документації було б ілюзорним, якщо б в інших учасників містобудівних правовідносин не було обов`язку враховувати ці пропозиції.

Спірним у даній справі рішенням відповідача від 09 липня 2021 року № 631/10-УІІІ затверджено

«Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області».

У Протоколі громадських обговорень від 02.09.2015 було зазначено, що процедура оголошення була дотримана, оголошення опубліковано в газеті "Нове життя" від 31.07.2015, але за цей час ніяких зауважень та пропозицій не надходило.

Відповідач наголошує, що за час громадського обговорення містобудівної документації - будь-яких пропозицій до містобудівної документації у передбаченому законом порядку від жителів територіальної громади та юридичних осіб не надходило, у зв`язку з чим у відповідача, як органу місцевого самоврядування був відсутній обов`язок їх розгляду та, відповідно, врахування. Повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозиції громадськості щодо проекту генерального плану села Красилівка було опубліковано відповідачем у місцевій газеті. Вказане повідомлення містить всю необхідну інформацію, за виключенням графічних матеріалів та інформації стосовно запланованих інформаційних заходів, однак, з такими за бажанням можна було ознайомитись в приміщенні Красиліської сільської ради.

Отже, жителі села були проінформовані про громадські обговорення. Тому безпідставним є посилання позивача та третіх осіб про необізнаність з цим.

Щодо аргументів позивача про затвердження оскаржуваного генерального плану без проведення його стратегічної екологічної оцінки, суд зазначає наступне.

Відносини у сфері оцінки наслідків для довкілля, у тому числі для здоров`я населення, виконання документів державного планування, визначено в Законі України «Про стратегічну екологічну оцінку» від 20 березня 2018 року № 2354-VIII (далі Закон №2354-VIII), яким передбачено, що стратегічна екологічна оцінка це процедура визначення, опису та оцінювання наслідків виконання документів державного планування для довкілля, у тому числі для здоров`я населення, виправданих альтернатив, розроблення заходів із запобігання, зменшення та пом`якшення можливих негативних наслідків, яка включає визначення обсягу стратегічної екологічної оцінки, складання звіту про стратегічну екологічну оцінку, проведення громадського обговорення та консультацій (за потреби транскордонних консультацій), врахування у документі державного планування звіту про стратегічну екологічну оцінку, результатів громадського обговорення та консультацій, інформування про затвердження документа державного планування та здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.

Підпунктом 5 пункту 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2354-VIII внесені зміни до Закону № 3038-VI, зокрема статтю другу доповнено частиною четвертою, відповідно до якої «Містобудівна документація підлягає стратегічній екологічній оцінці в порядку, встановленому Законом України «Про стратегічну екологічну оцінку». Розділ «Охорона навколишнього природного середовища», що розробляється у складі проекту містобудівної документації, одночасно є звітом про стратегічну екологічну оцінку, який має відповідати вимогам Закону України «Про стратегічну екологічну оцінку».

Відповідно до пункту 1 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2354-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.

Так, Закон № 2354-VIII прийнятий 20 березня 2018 року, набрав чинності 12 квітня 2018 року та введений в дію 12 жовтня 2018 року.

Отже, з 12 жовтня 2018 року суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися процедур стратегічної екологічної оцінки.

Особливістю спірних правовідносин є те, що рішення про розробку оскаржуваного генерального плану відповідач прийняв у лютому 2013 року, розробка Генерального плану тривала з 2014 року по 2016 рік, а затверджений він був у 09.07.2021. Тобто, станом на день затвердження Генерального плану с.Красилівка Закони №3038-VI, № 2354-VIII вимагали від замовника забезпечити здійснення стратегічної екологічної оцінки, водночас на момент прийняття рішення про розроблення проекту оскаржуваного генерального плану та роботи над ним подібних вимог законодавцем не висувалося.

Верховний Суд у межах справ №160/2852/19, №1.380.2019.004556 вже вирішував питання застосування положень Законів №3038-VI, №2354-VIII у правовідносинах з такими самими особливостями.

Так, у постанові від 13 квітня 2020 року у справі №160/2852/19 Верховний Суд дійшов висновку, що містобудівна документація не підлягала стратегічній екологічній оцінці, адже вона була розроблена до уведення в дію Закону № 2354-VIII та набрання чинності внесеними ним змінами до Закону № 3038-VI.

Отже, проект «Генерального плану села Красилівка Броварського району Київської області», затверджений Рішенням від 09.07.2021 за № 631/10-УІІІ, не підлягав стратегічній екологічній оцінці.

Також, у позовній заяві позивачка вказує, що всупереч Регламенту селищної ради та вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проект рішення Калинівської селищної ради Броварського району Київської області «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області» взагалі у встановленому законодавством порядку не оприлюднювався, що є порушенням частини одинадцятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини четвертої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що є підставою для його скасування. Однак, такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Частиною одинадцятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» установлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В свою чергу, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Право запитувача оскаржити до керівника розпорядника, вищого органу або суду невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону, інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача передбачено частиною другою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

В частині третій статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, законодавець не пов`язує невчасну публікацію проекту рішення органу місцевого самоврядування, з правильністю та законністю такого рішення в подальшому.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ним дійсно не опубліковано проект рішення Калинівської селищної ради Броварського району Київської області «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план села Красилівка Броварського району Київської області».

У той же час, як убачається з матеріалів справи, 30.06.2021 на сайті ради було розміщено оголошення про проведення сесії разом з порядком денним, що, на думку суду, дає можливість у випадку зацікавленості особи, ознайомитися з таким проектом рішення на її вимогу.

Таким чином, судом констатовано факт невиконання відповідачем обов`язкових приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо обов`язку у встановлений законом строк оприлюднення проектів рішень.

Разом з тим, згідно з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 810/1354/18, неоприлюднення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування проекту рішення, як акту індивідуальної дії згідно вимог статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не є підставою для безумовного скасування оскаржуваного рішення.

Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його не дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Стосовно ж процедурних порушень, то коли йдеться про порушення суто формальні, вони взагалі не впливають на дійсність акта.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 818/294/18 та у постанові від 28 липня 2022 року у справі №120/8017/20-а,

відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, зокрема, неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону.

Законом України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону є підставою для притягнення винної особи до відповідальності. Проте, це не є підставою для скасування оскарженого рішення згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що саме по собі порушення порядку оприлюднення проекту рішення ради не може бути підставою для скасування такого рішення, а інших належних доказів, які б свідчили про те, що прийняте рішення є протиправним або порушує законні права і інтереси позивачки, до суду не надано.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов переконання, що відповідачем дотримано процедуру розроблення містобудівної документації, яка визначена Законом №3038-VI та Порядком №290. При цьому наведені обставини в сукупності спростовують доводи позивача, якими він обґрунтовує заявлений позов.

У взаємозв`язку з наведеним суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, окрім вищенаведеного суд вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

У свою чергу, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином суд вважає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Оскаржуване рішення у даній справі є нормативно-правовим актом, відповідно до визначення, що міститься в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Положеннями частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу порушення прав позивача спірним рішенням на момент його звернення до суду.

На момент прийняття рішення у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що безпосередньо позивач зазнав втручання в свої права, внаслідок прийняття спірного рішення, або воно спричинило суттєвий негативний вплив саме на позивача чи він зазнав реальної шкоди.

Натомість, як зазначає у позовній заяві позивачка та третя особа, призначення земельної ділянки відповідно до Генерального плану змінено на зону для розміщення кладовища, котра передбачає наявність санітарно-захисної зони, на якій заборонено розміщення багатьох об`єктів інфраструктури. А тому дана обставина унеможливлює подальше повноцінне використання її земельної ділянки, обмежуючи, в правах на зміну цільового призначення землі, що може виникнути у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16 та від 15.08.2019 №1340/4630/18.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що саме з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів Позивача передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.

За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивачів спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що в позові позивач взагалі не навів доводів, які саме його права, свободи чи інтереси порушені спірним рішенням відповідача. Натомість, в процесі судового розгляду, позивачем наводилися абстракті доводи про порушення його прав, свобод чи інтересів, без зазначення жодного обґрунтування негативного впливу спірного рішення на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси.

При цьому, незгода позивача зі спірним рішенням не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним наказами не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Так, позивач у своїх доводах посилається обмеження використання земельної ділянки, обмежуючи її в правах на зміну цільового призначення в майбутньому.

Проте посилання виключно на ймовірне порушення у майбутньому прав позивача суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідач виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування. Натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, а наведені ним доводи спростовані в процесі судового розгляду.

У свою чергу, за приписами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, слід зазначити, що оскільки місцеве самоврядування - це форма публічної влади, що реалізується специфічними суб`єктами, то громадяни (територіальна громада) обираючи депутатів, зокрема, сільради, фактично делегують їм свої права щодо вирішення питань місцевого значення в межах Конституції і законів України, та здійснення місцевого самоврядування, шляхом прийняття колегіальних рішень, що і було реалізовано відповідачем.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.