Справа № 160/18144/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; паспорт ID картка № НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком від 28.06.2022 з урахуванням спірного періоду з 18.10.1984 по 17.06.1998.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на призначення пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого у задоволенні позовних вимог останній просив відмовити з огляду на їх необґрунтованість.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у наданому до суду відзиві просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі та зазначив, що розгляд звернення позивача здійснювався на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 28.06.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 69 від 06.07.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Вказаним рішенням зазначено, що вік заявника на дату звернення становить 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 29 років. Страховий стаж заявника складає 17 років 8 місяців 8 днів. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано:

- період з серпня 1978 по грудень 1978, оскільки довідка про заробітну плату від 24.06.2022 № 48 не підтверджена первинними документами;

- період з 18.10.1984 по 17.06.1998, оскільки номер та дату наказу про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом (стаж зараховано з 18.10.1984 по 24.07.1987).

Звертаючись 13.09.2022 повторно до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за призначенням пенсії позивач надав, зокрема, архівну довідку від 12.09.2022 № Щ-11, архівний витяг від 12.09.2022 № Щ-12.

Відповідно до п. 4.2 розділу IV постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 69 від 20.09.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки від 05.07.1979 № НОМЕР_3 з 18.10.1984 по 17.06.1998, оскільки запис про звільнення дописано іншим чорнилом, а згідно архівної довідки від 12.09.2022 запис про звільнення зовсім не зазначено.

Управлінням прийнято рішення відмовити позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Врахований страховий стаж позивача складає 17 років 8 місяців 8 днів.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (зі змінами) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом з трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 встановлено, що останній у спірний період з 18.10.1984 по 17.06.1998 працював на посадах:

- 18.10.1984 прийнято на посаду підсобного робітника 2 р. Солонянської ПМК-22 Дніпропетровського Облміжколгоспбуду (наказ 86 від 16.10.84);

-24.07.1987 присвоєно кваліфікацію бетонника 3 розряду (наказ 112-к від 24.07.87);

- 01.02.1998 Солонянська ПМК-22 реорганізована з 01 лютого 1998 р. в Солонянське міжгосподарське об`єднання по будівництву «Райагробуд»

- 01.02.1998 «Солонянський райагробуд» реорганізовано в акціонерне товариство закритого типу «Солонянський райагробуд».

- 17.06.1998 звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП (наказ № 25 від 17.06.1998).

Трудова книжка позивача містить відомості про період роботи позивача у спірний період, посаду, місце роботи, печатку роботодавця, підписи уповноважених осіб, номери наказів, та вказані записи не викликають сумніву.

Суд звертає увагу на те, що запис про звільнення 17.06.1998 у трудовій книжці виконано у чіткій послідовності та у відповідності до дати, належним чином завірено підписом роботодавця та печаткою, проставленою після запису про звільнення.

Крім того, відповідно до долученої до позовної заяви та наданої відповідачам при повторному зверненні копії архівного витягу від 12.09.2022, наказом № 86 Солонянської ПМК-22 від 16.10.1984 ОСОБА_1 з 18.10.1984 прийнятий підсобним робітником 2 розряду на підставі заяви останнього. Вказаний архівний витяг сформований на підставі: ф. № Л-9, оп. № 1-ос, спр. № б/н, книга наказів за 1984 рік (том 3). Крім того зазначено, що книги наказів за 1998 рік до установи на зберігання не передавались, надати наказ про звільнення з роботи позивача немає можливості.

Як зазначалось, запис про звільнення 17.06.1998 у трудовій книжці позивача виконано у чіткій послідовності та у відповідності до дати, належним чином завірено підписом роботодавця та печаткою, проставленою після запису про звільнення.

Доказів, які спростовують факт роботи позивача на вказаному підприємстві у спірному періоді до суду не надано, відтак підстави не враховувати вказаний період до страхового стажу відсутні.

Разом з цим, судом встановлено, що прийняті за результатами розгляду заяв позивача рішення № 69 від 06.07.2022 та № 69 від 20.09.2022 не узгоджуються між собою.

Так, у рішенні від 06.07.2022 період з 18.10.1984 по 17.06.1998 не зараховано оскільки номер та дату наказу про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом, проте в дужках зазначено «стаж зараховано з 18.10.1984 по 24.07.1987».

Разом з цим, у рішенні від 20.09.2022 до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки з 18.10.1984 по 17.06.1998, оскільки запис про звільнення дописано іншим чорнилом, а згідно архівної довідки від 12.09.2022 запис про звільнення зовсім не зазначено.

Проте двома рішеннями зарахований страховий стаж становить 17 років 8 місяців та 8 днів.

Відповідно до наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області алгоритму розрахунку пенсії за віком (форма РС-право), дата звернення 13.09.2022, до вищезазначеного страхового стажу вже зараховано період з 18.10.1984 по 24.07.1987.

Таким чином, судом встановлено, що зарахований позивачу пенсійним органом страховий стаж 17 років 8 місяців та 8 днів включає в себе період з 18.10.1984 по 24.07.1987.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці, підтверджують характер роботи позивача у спірний період, проте з урахуванням даних щодо включення відповідачем до страхового стажу періоду з 18.10.1984 по 24.07.1987, вказане надає право на включення до страхового стажу позивача періоду з 25.07.1987 по 17.06.1998.

Щодо зазначення у прийнятому рішенні № 69 від 20.09.2022 про неможливість підтвердити спірні періоди трудової діяльності позивача згідно архівної довідки від 12.09.2022 (запис про звільнення зовсім не зазначено), суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, наказу та дати звільнення, отже ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу, а відтак необхідності їх підтвердження іншими доказами не вбачається.

Разом із тим, суд додатково зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, у свою чергу, не доведено правомірності прийнятого рішення.

Підсумовуючи викладене вище, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 69 від 06.07.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 69 від 20.09.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2022 підлягає частковому задоволенню, а саме повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням спірного періоду з 25.07.1987 по 17.06.1998.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

Таким чином, з урахуванням прийнятого судом рішення, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 69 від 06.07.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 69 від 20.09.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; паспорт ID картка № НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, код ЄРДПОУ 21910427) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; паспорт ID картка № НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 28.06.2022 з урахуванням спірного періоду з 25.07.1987 по 17.06.1998.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22 грудня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна