Справа № 420/16701/22
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі - відповідач), в якому просить:

визнати дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо встановлення, обчислення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі 10 % від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, протиправними;

зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» розрахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65 % від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виготовити та направити оновлену довідку про розміри додаткових видів забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для перерахунку розміру пенсії.

Ухвалою від 21.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08.12.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України. Просить залишити позовну заяву без розгляду.

12.12.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить визнати причини пропуску строку поважними та продовжити розгляд справи. Обґрунтовуючи своє клопотання, позивач зазначає, що редакція ст.233 КЗпП України, яка раніше не обмежувала строк звернення до суду з питань оплати праці, втратила чинність з 19.07.2022 року. Обраховуючи відлік строку з 19.07.2022 - дня набрання чинності редакції ст. 233 КЗпП України із застосуванням принципу in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права), вбачається, що останнім днем звернення мало б бути 19.10.2022 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 17.11.2022 року. Разом з тим, з 18.05.2022 року позивач був призваний на військову службу за мобілізацією, постійно перебував у районах ведення бойових дій в безпосередньому зіткненні з противником (з відсутністю поштового зв`язку) та об`єктивно був позбавлений можливості звернення до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи клопотання про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом щодо виплати грошового забезпечення за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року, виходячи з розміру надбавки за особливості проходження служби у розмірі 10 % від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, замість розміру надбавки за особливості проходження служби 65 % від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби та невиплатою всіх належних, на думку позивача, сум.

Відповідно до частин 1, 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

19.07.2022 набули чинності зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, внесені Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Так, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній з 19.07.2022) передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, у зв`язку із прийняттям Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, стаття 233 Кодексу законів про працю України більше не містить положень про те, що «у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком».

Суд зазначає, що за приписами статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відтак станом на дату звернення позивача до суду стаття 233 Кодексу законів про працю України не містить положень щодо не обмеження будь-яким строком права звернення до суду із вимогами про стягнення заробітної плати (вирішення трудового спору).

Так, Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 у справі №640/20468/18 зазначає, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо доцільності використання певних процесуальних строків, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Суд зазначає, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з дня набрання чинності 19.07.2022 змін до статті 233 Кодексу законів про працю України, внесених Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який сплинув 19.10.2022.

При застосуванні процесуальних норм (зокрема щодо дотримання строку звернення до суду) слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судом встановлено, що з 18.05.2022 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 № 220.

З огляду на те, що закінчення строку звернення до суду припало на воєнний стан, як і зміни у законодавстві щодо застосування строків звернення до суду, то суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду та поновлення пропущеного строку звернення до суду.

З врахуванням наведеного, суд не знайшов правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. 121, 240, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Причини пропуску строку звернення до суду визнати поважними.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

У задоволенні клопотання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про залишення без розгляду позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя А.С. Пекний