Справа № 280/1051/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 280/1051/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року (суддя Духневич О.С.) у справі №280/1051/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2014 по 17.09.2018;

зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 17.09.2018.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2018 № 252 був звільнений з військової служби за контрактом відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту. Стверджує, що у період проходження служби нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі, а саме з 01.01.2014 по 17.09.2018 (по день виключення зі списків особового складу) відповідачем не проводилась індексація грошового забезпечення, у зв`язку із чим у листопаді 2021 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 року по вересень 2018 року обраховану на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Однак, листом від 02.12.2021 № 7078 відповідач повідомив про те, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки в Міністерства оборони України були відсутні фінансові ресурси на виплату індексації грошового забезпечення. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.09.2015 по 16.09.2018;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.09.2015 по 16.09.2018.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що індексація грошового забезпечення позивача передбачена нормами діючого законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати її позивачеві у вказаному періоді (період проходження позивачем військової служби).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач фактично посилається на те, що відповідач висловлює свою незгоду з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на індексацію грошового забезпечення, вказую на те, що індексація виплачується у межах ресурсів відповідних бюджетів, яких на теперішній час не передбачено про що військовій частині доведено до відома відповідні роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 26.07.2016.

Відповідно до витягу із наказу № 253 від 15.09.2015, позивача з 15.09.2015 зараховано до списків особового складу військової частини, на посаду командира відділення батареї артилерійської розвідки дивізіону артилерійської розвідки частини.

З 16.09.2018 позивача було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2018 № 252.

23.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив відповідача здійснити нарахування та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з січня 2014 року по вересень 2018 рік обраховану на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у відповідь на яку відповідач листом від 02.12.2021 № 7078 повідомив про те, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з січня 2016 року по лютий 2018 рік у Міноборони не було. Що стосується індексації грошового забезпечення з березня 2018 року, то відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» розміри посадових окладів всіх категорій військовослужбовців було підвищено, у зв`язку із чим обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року та за умови, якщо величина індексу перевищила поріг індексації 103%. Також вказав, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з та від 08.08.2017 № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.

Вважаючи дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078, якими врегульовано механізм проведення індексації, її мета та правова природа.

Так, відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення в розумінні цього закону це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (абзац 2).

Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 2 Порядку № 1078 до об`єктів індексації віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-ХІІ).

За такого правового врегулювання суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав право позивача на індексацію грошового забезпечення за період перебування позивача на військовій службі.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачами, що індексація грошового забезпечення за вказаний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Як вбачається з відзиву на позов фактично підставою для не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у вищевказаний період слугувала відсутність бюджетного фінансування на вказані цілі.

З аналізу пунктів 1-1, 2, 4 Порядку №1078 випливає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Зазначені відповідачем обставини щодо відсутності фінансування на виплату індексації не можуть бути підставою для невиконання вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і ненарахування індексації. Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.

Відсутність фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби позивача підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення, в частині задоволених позовних вимог, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги з відповідача на користь Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,0грн., сплата якого була відстрочена ухвалою суду від 28.11.2022.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у справі №280/1051/22 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 1362,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328. 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 22.12.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк