Справа № 320/3478/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3478/21 Головуючий у 1-й інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №4442-7303/Щ-08/8-1000/20 від 22.07.2020 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 22.07.202.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою від 06.07.2020 про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах згідно пункту «в» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.07.2020 № 4442-7303/Щ-02/8-1000/20 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оскільки стаж вислуги років інженерно-технічного складу авіації на 11.10.2017 становить 18 років 8 місяців 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Страховий стаж складає 34 роки 11 місяців 20 днів.

Вважаючи вказану відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону №1788-XII, діяв неправомірно, у зв`язку з чим такі дії та рішення відповідача підлягають визнанню протиправними, а позовні вимоги задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що у пенсійного органу відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років на пільгових умовах згідно пункту «в» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки заявник не набув необхідного стажу роботи на посадах інженерно-технічного складу авіації.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

У відповідності до пункту «в» частини першої статті 54 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, зокрема, інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажу роботи:

- для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах;

- для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.

У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї статті.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу». від 21 липня 1992 року №418 (далі по тексту - Постанова №418), якою затверджені Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу; Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації; Перелік посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років; Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам, які управляють повітряним рухом і мають відповідне посвідчення.

Згідно з Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, до таких посад віднесені:

- авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань;

- майстри всіх найменувань;

- інженери всіх найменувань;

- начальники цехів, змін, дільниць, служб, груп по технічному обслуговуванню повітряних суден та інших літальних апаратів.

Право на пенсію за вислугу років мають зазначені в цьому Переліку працівники, які безпосередньо зайняті повний робочий день на роботах по оперативному і періодичному (гарантійному) аеродромному технічному обслуговуванню повітряних суден (крім працівників, зайнятих на зазначених роботах поза аеродромними умовами в спеціально обладнаних приміщеннях) на підприємствах, в об`єднаннях, льотно-випробних (контрольно-випробних) підрозділах військових частин і підприємств системи Міністерства оборони, МВС і КДБ колишнього Союзу РСР, Міністерства Оборони, МВС і СНБ України (вільнонайманий склад), науково-дослідних та авіаційно-спортивних організаціях, а також у льотних і навчально-льотних загонах навчальних закладів авіації.

Зайнятість зазначених працівників на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, підтверджується довідками, виданими відповідними підприємствами, об`єднаннями й організаціями.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №404/7457/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач працював:

- з 11.03.1991 до 31.01.1994 на посаді авіатехніка з планеру та двигунів у Київському ОАО УУГА;

- з 01.02.1994 до 22.06.1994 на посаді авіатехніка у Київському регіональному відділенні авіакомпанії «ПАНХ»;

- з 25.01.1995 до 08.09.1995 на посаді авіатехніка у Київському регіональному відділенні авіакомпанії «ПАНХ»;

- з 11.09.1995 до 24.03.1998 на посаді авіатехніка у Київському авіапідприємстві «Авіалінії України»;

- з 01.04.1998 до 30.09.2002 на посаді авіатехніка з планеру та двигунів у Державному підприємців Авіаційний науково-технічний комплекс «Антонов» ;

- з 01.10.2002 до 14.08.2006 на посаді авіатехніка з планеру та двигунів у Державному підприємстві «Завод 410 Цивільної авіації» ;

- з 15.08.2006 до 01.07.2013 на посаді техніка по технічному обслуговуванню ПС по спеціальності ЛіД (літаки і двигуни);

- з 01.07.2013 до 20.12.2019 на посаді інженера з експлуатації повітряних суден.

Всього спеціальний стаж, що зазначений у трудовій книжці, становить більше 27 років.

В той же час, відповідачем не було зараховано до спеціального стажу період роботи з 11.09.1995 до 24.03.1998 на посаді авіатехніка у Київському авіапідприємстві «Авіалінії України», яка передбачена Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418.

В той же час, зазначений період роботи підтверджується архівною довідкою Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.11.2019 № 108-14895, виданою по посаді авіатехніка 3 класу 4 розряду по планеру і двигунах СЕіПР ІАЦ у період з 11.09.1995 по 24.03.1998.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що довідкою ПрАТ «Спец-Авіа» від 30.10.2019 № 27 підтверджується період роботи 11.03.1991 до 08.09.1995, довідкою ДП «Антонов» від 20.12.2019 №162/13254-19 підтверджується період роботи з 01.04.1998 до 30.09.2002, довідкою ДП «Завод 410 Цивільної авіації» підтверджується період роботи з 01.10.2002 до 14.08.2006, довідкою Авіакомпанією «АероВіз» підтверджується період роботи з 15.08.2006 до 01.07.2013, довідкою ТОВ «Глобал Ейр Компані» від 20.12.2019 № 151/19 підтверджується період роботи з 01.07.2013 до 20.12.2019.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 виклав висновок про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення».

З огляду на викладене та те, що вказані вище періоди роботи позивача на посаді працівника інженерно-технічного складу, яка віднесена до переліку посад, визначених Постановою КМУ №418, підтверджується матеріалами справи, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має необхідну вислугу років, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону № 1788-XII.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону №1788-XII, діяв поза межами закону, у зв`язку з чим відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №4442-7303/Щ-08/8-1000/20 від 22.07.2020 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправною та вона підлягає скасуванню, а пенсія позивачу призначенню з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 22.07.2020.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

При цьому, аргументи, які викладені в апеляційній скарзі відповідача, є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16- ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.