Справа № 380/16579/22
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року справа №380/16579/22

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Наум`як Х.О.,

представника позивача Вовчак А.В.,

представника відповідача Флис Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівської митниці, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1262-о від 12.10.2022 року про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці;

- стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Львівської митниці №1262-о від 12.10.2022 року звільнено з посади начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці у зв`язку із неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби, відповідно до п.9 ч.1 ст.83, ст.88-1 Закону України «Про державну службу». Жодних порушень умов контракту ОСОБА_1 не допускав, підстав припиняти дію контракту не було, а тому вважає такий наказ про звільнення неправомірним.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача на адресу суду 01.12.2022 за вих. №75235 надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що Комісією з контролю дотримання посадовими особами Львівської митниці законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, утвореної наказом Львівської митниці Держмитслужби від 14.07.2020 №530, на підставі доповідної записки відділу внутрішньої безпеки Львівської митниці від 15.09.2022 №7.4-25/232, розглянуто матеріали контрольних заходів стосовно начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ОСОБА_1 за фактами, викладеними у вказаній вище доповідній записці. За результатами розгляду матеріалів контрольних заходів комісією встановлено, що впродовж перебування на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ОСОБА_1 особисто, а також підпорядкованим йому особовим складом були допущені порушення.

Від представника позивача на адресу суду 06.12.2022 за вих. № 76271 надійшла відповідь на відзив в якій просить позов задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Від представника відповідача на адресу суду 07.12.2022 за вих. № 76704 надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 08.12.2022 суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходить службу у Львівській митниці на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська».

14.07.2021 року між Львівською митницею та ОСОБА_1 було укладено Контракт №677 про проходження державної служби.

Наказом Львівської митниці від 08.09.2021 №204, призначено проведення перевірки з окремих питань щодо з`ясування обставин законності дій посадових осіб та керівництва відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці під час здійснення здійснення митних формальностей щодо транспортного засобу марки «Renault» модель «Master». Під час здійснення митного контролю ОСОБА_1 не здійснив контролю за підпорядкованим особовим складом.

Наказом Львівської митниці від 19.04.2022 №71 «Про проведення перевірки з окремих питань» призначено перевірку щодо встановлення випадків відсутності в матеріалах пропуску (не прикріплення) в ФМ «Облік валютних цінностей» ACMO «Інспектор» сканкопій документів, на підставі яких здійснювались переміщення фізичними особами валютних цінностей, зокрема декларації транскордонного переміщення фізичними особами та підтверджуючих документів, про зняття з рахунку валютних цінностей цими громадянами. У переліку, щодо якого проводилась перевірка, наявний випадок відсутності в матеріалах пропуску сканкопій документів, митні формальності щодо якого здійснювала ОСОБА_2 . Під час здійснення митного контролю ОСОБА_1 не здійснив контролю за підпорядкованим особовим складом.

12.10.2022 Львівською митницею винесено наказ №1262-о «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку із неналежним виконанням умов контракту про проходження державної служби, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 83, статті 88-1 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VII «Про державну службу» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Розпорядженням Кабміну України від 13.05.2020 року №569-р «Деякі питання реалізації концептуальних напрямів реформування системи органів, що реалізують державну митну політику» затверджено план заходів з реформування та розвитку системи органів, що реалізують митну політику.

Згідно з п.6 Розпорядження Кабміну України від 13.05.2020 року №569-р встановлено перегляд підходів до системи добору кадрів, розвитку вмінь та навичок співробітників, їх стимулювання і заохочення до доброчесного та ініціативного виконання обов`язків, які ґрунтуються на найкращих світових практиках. Пріоритизація кадрової політики на долученні кваліфікованих фахівців з дотриманням принципу рівних прав та можливостей жінок та чоловіків, вихованні працівників у сфері інформаційно-телекомунікаційних технологій та співробітників, задіяних у розробленні та застосуванні інтелектуальних методів контролю і запобіганні порушенням у сфері митного законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916 «Про реалізацію експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності» постановлено: погодитися з пропозицією Міністерства фінансів та Державної митної служби стосовно реалізації протягом одного року з дня набрання чинності цією постановою експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності; затвердити Порядок реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, що додається; національному агентству з питань державної служби надавати технічну та консультативно-методологічну підтримку Державній митній службі в організації та проведенні тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності; міністерству фінансів разом з Державною митною службою протягом трьох місяців після завершення реалізації експериментального проекту, передбаченого пунктом 1 цієї постанови, підготувати звіт про результати його реалізації та пропозиції щодо внесення змін до нормативно-правових актів.

Порядок реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, визначає процедуру реалізації експериментального проекту щодо тестування з питань кваліфікації та благонадійності посадових осіб територіальних органів Держмитслужби, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 р. №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізуються шляхом приєднання до Держмитслужби (далі - посадові особи), а також тестування на благонадійність посадових осіб митних органів, що включаються до складу комісій з проведення тестування з питань кваліфікації та благонадійності (далі - комісія).

Згідно з п.2 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, тестування посадових осіб з питань кваліфікації та благонадійності (далі - тестування) проводиться з метою підвищення ефективності діяльності митних органів, запровадження моніторингу та контролю кваліфікації та благонадійності та відповідного інформування суб`єкта призначення.

Відповідно до п.3 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, тестування організовується та проводиться з дотриманням таких принципів: поваги і дотримання прав та свобод людини і громадянина; законності; прозорості; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; об`єктивності, неупередженості та запобігання конфлікту інтересів; мінімізації впливу людського фактору.

Згідно з п.4 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, після затвердження штатного розпису територіального органу Держмитслужби, утвореного відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Мінфін приймає рішення про проведення тестування. Одночасно Мінфін приймає рішення про утворення робочої групи з організації тестування (далі - робоча група) та затвердження її складу.

Відповідно до п.7 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, Держмитслужба, зокрема: утворює комісії та затверджує їх персональний склад; затверджує перелік посадових осіб, які підлягають тестуванню, із зазначенням займаних ними посад; затверджує план-графік проведення тестування; здійснює матеріально-технічне забезпечення проведення тестування; інформує Міністра фінансів про результати проведення тестування.

Згідно з п.8 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, план-графік проведення тестування повинен визначати час, дату і місце проведення тестування і підлягає оприлюдненню в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до п.13 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, тестування включає: 1) тестування рівня знань митного та антикорупційного законодавства (далі - тестування №1); 2) тестування на загальні здібності (зокрема, абстрактне мислення, числове мислення, вербальне мислення) (далі - тестування №2); 3) тестування на благонадійність (далі - тестування №3), яке є психологічним тестом, призначеним оцінити особистісні фактори благонадійності та лояльності посадових осіб для виявлення посадових осіб із ризиками схильності до порушення встановлених правил та непродуктивної поведінки на робочому місці.

Згідно з п.20 Порядку реалізації експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №916, у разі набрання посадовою особою за результатами проходження тестування №1 та тестування №2 кількості балів, яка дорівнює або є більшою мінімально допустимої кількості балів для відповідного виду тестування, посадова особа допускається до тестування №3. Посадова особа, яка за результатами проходження тестування №1 та/або тестування №2 набрала меншу кількість балів, ніж мінімально допустима, або була відсторонена від подальшого проходження тестування відповідно до пункту 18 цього Порядку, не допускається до проходження тестування №3, а комісія приймає рішення про неуспішне проходження тестування. За бажанням такої посадової особи допускається ще один раз пройти тестування №1 та/або тестування №2, але не раніше ніж протягом одного місяця від дати проходження відповідного виду тестування, про що під підпис такої посадової особи робиться відмітка у протоколі засідання комісії.

Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 07.07.2004 року № 14-рп/2004).

Конституційний Суд України зазначає, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Конституційний Суд України, розглядаючи питання захисту трудових прав громадян, зазначав, що: держава, забезпечуючи стабільність трудових правовідносин, здійснює їх нормативне регулювання з метою створення справедливих, безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці, підвищення її продуктивності, гарантування рівності прав та можливостей кожного працівника, збереження його працездатності, трудового довголіття, захисту на випадок безробіття; законодавча діяльність у сфері регулювання праці, зокрема щодо умов та порядку припинення трудових правовідносин, має відповідати нормам і принципам, визначеним у Конституції України, а також узгоджуватися із міжнародними зобов`язаннями, які випливають з участі України у діяльності міжнародних організацій (абзац шостий пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019); зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права; вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці (абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року (далі - Конвенція № 158) вона поширюється на всі галузі економічної діяльності та на всіх осіб, які працюють за наймом (пункт 1 статті 2); трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби (стаття 4).

Невід`ємним елементом реалізації конституційного права на працю є забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення. Звільнення може вважатись таким, що відповідає припису частини шостої статті 43 Конституції України, якщо воно здійснено на підставі закону, норми якого відповідають вимогам верховенства права, потреба звільнення спрямована на досягнення правомірної (легітимної) мети, а застосовані при звільненні особи заходи є домірними (пропорційними).

Згідно положень ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів. На державних службовців поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно положень ст.569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.35 Закону України «Про державну службу» в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим. На строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату. Випробування встановлюється строком від одного до шести місяців.

Згідно з ч.6 ст.35 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Відповідно до ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Згідно з ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.88-1 Закону України "Про державну службу" контрактом про проходження державної служби можуть бути встановлені додаткові, крім передбачених цим Законом, підстави припинення державної служби.

З урахуванням зазначеного, суд не погоджується з відповідачем, що суб`єкту призначення надано право на звільнення державного службовця при проходженні таким державним службовцем строку випробування у разі встановлення його невідповідності займаній посаді. Тобто, роботодавцеві надано право самостійно визначати чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято, проте висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 не проходив строк випробування, а перебував на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська». Окрім того в матеріалах справи міститься Результат виконання завдань та досягнення показників результативності ефективності та якості їх виконання державним службовцем за І квартал 2022, за IV квартал 2021 року, за ІІ квартал 2022 року, якими підтверджується, що ОСОБА_1 виконав усі показники згідно вимог контракту.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу від 12.10.2022 №1262-о про звільнення ОСОБА_1 .

Поряд з цим, відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також, враховуючи положення абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, згідно якого останнім днем роботи вважається день звільнення.

Таким чином, позивача слід поновити на посаді та виплатити середні заробіток з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 13.10.2022 р.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача про поновлення його на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці підлягають задоволенню.

Судом враховується, що згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, закріплено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз. 1-3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 (далі Порядок 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, як імають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1262-о від 12.10.2022 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці.

Стягнути з Львівської митниці (79008,м.Львів,вул. Костюшка 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Львівської митниці (79008,м.Львів,вул. Костюшка 1, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення №3 митного поста "Рава-Руська" Львівської митниці та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сакалош В.М.